Hej. Jag heter Jamie Lee Curtis.
Min nya film "Halloween Ends" är jätteläskig.
Vi är alla lite nervösa i kväll.
Det är bara jag.
Lugna ner er.
Kan vi börja?
Gör inte så. Nu börjar showen!
Hej. God kväll, allihop.
Välkomna! Jag är tillbaka, ni är tillbaka. Visst är det fint!
Jag har inte läst tidningarna. Har det hänt nåt medan jag var borta?
Vi har ju en ny premiärminister - Liz Truss.
Där har vi Liz.
Där har hon ledig klädsel. Här är hon i sina arbetskläder.
Hon jobbar övertid.
Liz anklagas för att sätta landets finanser på spel.
Men om hon gillar vadslagning-
-borde hon satsa en tia på att Keir Starmer blir premiärminister.
På partikonventet avslöjade Keir sin plan för att nå Downing Street.
Ja, och den var omtyckt, särskilt av hans fru Victoria.
Hejsan! Undrar vad han sa till henne.
"Du ska få samma omgång som Liz Truss gav ekonomin."
Nu tar vi in gästerna!
Senare blir det musik och prat med Robbie Williams!
Vi ska träffa en av landets största komiker.
Monty Python-stjärnan kommer hit.
Men först, han är en av våra bästa skådespelare-
-stjärnan i "Good Omens", "Broadchurch" och "Doctor Who".
Det är David Tennant!
Hej. Herregud, herregud!
Herregud, du rörde mig! Där är han.
Hon BAFTA-nominerades för sin roll i AIDS-dramat "It"s a Sin".
Nu medverkar hon i thrillern "Inside Man".
Det är Lydia West!
Gå, gå, gå. Nej, gå du bara.
Hon är en Hollywoodikon från filmer som "Ombytta roller"-
-"En fisk som heter Wanda", "True Lies" och "Knives Out".
Hon gör sin kändaste roll för sista gången i "Halloween Ends".
Det är Jamie Lee Curtis!
Slå dig ner.
Välkomna, allihop. Välkomna tillbaka.
Du har aldrig suttit i soffan, va?
-Jo! Du har bara suttit i soffan. -Så många gånger.
Jag kan inte räkna alla gånger som jag har suttit i soffan.
Vilka högljudda byxor!
-I soffan. -Ja.
Kan vi prata om soffan? Den är helt klart skapad av en man.
Den är gjord så att man halkar av.
Lägg dig ner.
Nu gör vi intervjun.
Vi får köra så här, vilket är så...
Om den hade skapats av en kvinna, hade vi kunnat sitta upprätt.
Ja, men det går inte.
För att den är skapad av en man. Förlåt. Du hade en fråga.
Jag tänkte att folk skulle bli glada att se soffan igen.
Tydligen inte.
-Vi kan ta spjärn mot bordet. -Det gillar jag.
-Förlåt. -Lydia är här för första gången.
-Jag känner på byxorna. -Hon gillar mina byxor.
Vi måste nämna succén "It"s a Sin".
Den streamades nästan 20 miljoner gånger på All 4.
-Jag vet inte ens vad det... -Det är mycket.
Det är sjukt.
Vi hoppades att folk skulle se den.
Vi trodde inte att den skulle nå så många. Det var svårt att ta in.
Många fans har reagerat och folk älskar dig på gatan.
Men sen fick du kontakt med ett speciellt fan.
Ja, det fick jag.
Min vän frågade om han fick ge Elton mitt nummer.
-Russell! -Elton! Elton!
Jag sa: "Vilken Elton?" Han sa: "Elton John."
Och jag bara: "Okej!"
Två minuter efter det att jag skickade messet, ringde Elton mig.
-Numret var... Jag säger det inte. -Det tycker jag att du ska.
Du borde ge det till oss alla. Jag vill gärna prata med honom.
Vi ringer honom nu.
Han ringde hela ensemblen och Russell. Det var så gulligt.
När han hade ringt en, var han ju tvungen.
-"Elton John ringde mig!" -Visst är det fint?
Men sen sa alla: "Ja, han ringde oss med."
Han flög väl några av er till L.A. till Oscarsfesten?
Ja, han flög några till Oscarsfesten. Och han bjöd hem alla på en curry.
-Jag vet inte om det är hemligt. -Det låter inte så hemligt.
Jag åkte inte, för jag var bortrest.
Så det var alla killarna. Men de åt en curry och hade kanske en orgie.
Inte vet jag.
Det var en oväntad slutkläm.
Är att äta en curry en förskönande omskrivning?
I så fall vill jag veta vad det betyder.
Jag är amerikan. Jag vet inte vad det betyder. Men jag gillar det.
Jag borde inte ha varit så burdus. Men de "åt curry".
David Tennant, du gav oss fotobevis på nåt speciellt i ditt liv.
-Var det den här eller förra veckan? -Det har gått ett par veckor.
Vad är det vi ser här?
David!
Den till vänster är den som får folk att smälta. En söt valp.
Och Myrtle till höger...
Se vad glad hon är över valpen.
Myrtle ser ut som om hon har dödat den och ber om ursäkt.
Vi har förstört hennes liv.
-Hon är inte stormförtjust. -Hon är rasande.
Bernard läser inte av stämningen.
Bernard är den fluffiga handduken.
Han märker inget. Han studsar runt. Hon blir irriterad och knuffar honom.
-Är det din trädgård? -Ja.
Jag trodde att det var en park.
Jag tänkte: "Jamie Lee Curtis bor i USA. Hon är van vid såna trädgårdar."
Jag trodde publiken skulle säga: "Herregud! Bor han i ett slott?!"
-Det är ett forcerat perspektiv. -Du använde mäklarlinsen.
-Men det är fint. -Ljuvligt.
Nu över till kvällens stora film.
Det här är Jamie Lee Curtis i "Halloween Ends".
-Ska vi visa filmen? -Ja.
-Ja, vi har fått tillstånd. -Lägg av!
-Du sa ju kvällens film... -Vi hissar ner skärmen framför dig.
-Vi delar ut popcorn. -Ursäkta.
Brittisk tv är väldigt annorlunda.
-Jag är från Amerika. -Nej, låt mig lugna dig.
Den har biopremiär 14 oktober.
Laurie Strode möter Michael Myers för sista gången. Vi tar en titt.
FRÅN UNIVERSAL PICTURES
Lägg av!
Vad intressant. Du kunde se den scenen.
-Jag trodde att du tittade bort... -Nej, nej. Jag vet vad du menar
Jag hoppas att du hörde mig skämta under klippet.
Jag gillar inte ens att se klipp.
Skräckfilmer skrämmer mig. Jag fattar inte varför ni gillar dem.
Jag är tacksam att ni gör det. .
Jag gillar dem inte, men jag var tvungen att se filmen.
Jag ska marknadsföra den, så jag måste ju se filmen.
De visade den för mig på bio, men jag såg den i en tom biograf.
Jag hade volymkontrollen, så det var lugnt. Dialogen gick bra.
Så fort musiken började, sänkte jag ljudet och vände mig bort.
Men...
Jag lovar.
De propsade på att det skulle vara en vakt i rummet-
-så att jag inte skulle piratkopiera min egen film.
Jag tänkte: "Va?"
Killen satt längst bak.
Under hela filmen sänkte jag volymen, vände mig och tittade bort.
Men jag fick lyssna på honom. Han lät så här.
"Åh, nej!!
"Åh, nej! Åh, nej!"
Förstår du vad jag menar?
Jag tänkte: "Som om jag skulle piratkopiera min egen film?"
"Jag säljer den till Kina!"
Jag tittade bort, när jag såg den.
Lydia och David, kan ni titta? Det kan väl du, Lydia?
Det kan jag. Jag tycker bättre om skräck än verkliga mord-
-vilket är det jag är här för att marknadsföra i dag.
Du var med i tv-serien "Dracula".
-Det var väl skräck? -Ja.
-Var du en vampyr? -Ja.
Jag säger: "Var det skräck?" Kolla här.
-Är det du? -Titta på bröstvårtan.
Det verkar konstigt att bröstvårtan är brandsäker.
Det måste ha tagit en evighet.
Det tog fyra timmar på morgonen och två timmar att ta av det.
Hur tjockt är det? Hade du en dräkt?
Huvudet är silikon och smink, liksom håret, öronen och händerna.
Sen bar jag som en trikå som de sminkade fötterna runt.
-Filmade ni det här på sommaren? -Ja.
Hartswoods studio hade ingen luftkonditionering.
Vi höll på att svettas ihjäl.
Det var värmebölja i juli.
Du ser ut att ha varit på stranden för länge.
-Dessutom äter jag godis. -Ja!
Skräck är inte på riktigt, så jag kan titta. Om det inte är för hemskt.
-Du, då, David? -Jag har inget emot skräckfilmer.
De kan vara frustrerande Inte dina, förstås. Dina är perfekta.
Det är rätt typiskt. "Gå inte in i det läskiga huset ensam."
Som i "The Blair Witch Project"... Jag gillar den filmen.
Men de traskar runt och säger: "Vi har gått i en cirkel igen!"
Man tänker: "Följ floden." Det är så självklart!
-Logik. -Ja. Det kan vara frustrerande.
Det här är fakta. De flesta i publiken är inte 44 år.
Jag har spelat Laurie Strode sen jag var 19.
I 44 år, två tredjedelar av mitt liv, har jag spelat rollen.
Det känns konstigt att ta farväl.
Tack. Men det känns konstigt.
Men du har varit här och sagt att det är slut förut.
-Är det verkligen över? -Ja, det är nog över.
Det här är det oundvikliga slutet.
Det sista, oundvikliga mötet mellan gott och ont.
Det sker en kollision och nåt händer.
Som någon redan har kallat en film-
som vi borde stjäla: "There will be blood".
-Blod kommer att spillas. -Verkligen!
Det är slutet på filmserien.
Jag vet inte om ni har sett "Everything Everywhere All at Once".
-Så bra! -Har ni sett den?
Den är så otroligt bra!
Den är så oväntat bra.
-Och allt är så oväntat. -Ja.
Om nån frågar dig om den, hur försöker du beskriva filmen?
-Det gör jag inte. -Okej.
Det är en multiversumfilm om en asiatisk familj-
-ledd av Michelle Yeoh-
-som går till skatteverket, för att hon har skatteproblem.
Jag är skatterevisorn Deirdre Beaubeirdre...
...hennes ärkefiende, skurken i filmen.
Det är en konstig multiversumfilm.
Men i centrum står kärlek, vänlighet, familj-
-och enighet, i den galnaste filmen som ni nånsin har sett.
Det här är Jamie som Deirdre. Där sitter hon i sitt bås.
Hon heter Deirdre Beaubeirdre.
-Det var ett rent nöje. -Kolla detaljerna. Katten är perfekt.
Jag vet inte om ni kan se hennes priser för Månadens revisor.
Hon bär handledsstöd och klocka. Det tyckte jag var finurligt.
Och hon går från att vara en skurk till en annan värld-
-där Michelle Yeoh och jag lever i ett korvuniversum-
-där vi har korvhänder och gör en parningsdans.
Sen gör vi slut. Ni tittar på mig som om jag är knäpp.
Det mest rörande i filmen är kärleks- historien mellan mig och Michelle.
Om vi har gjort er nyfikna, så finns den att streama nu.
-De pratar om en Oscar för filmen. -Det stämmer.
Låt mig säga så här...
Det är den där konstiga tävlingen om att nomineras till en Oscar.
Det är en bisarr värld.
Kan ni föreställa er att jag, som en 64-årig skräckskådis-
-är med i den filmen som folk pratar om på den nivån?
Det är så vackert och rörande att det är filmen.
Deirdre Beaubeirdre som bästa kvinnliga biroll! Skämtar du?
Om man inte satsar, så har man ingen chans.
Jag är villig att satsa helhjärtat. Nu kör vi!
Lycka till!
"Halloween Ends" har premiär den 14 oktober.
-Jamie Lee Curtis! -Ska jag gå?
-Gå inte! -Ja.
-Sitt kvar. Du sitter ju så bra. -Nej. Den här soffan, alltså...
Jag tar av mig skorna. Vet du varför? Kolla här.
-Mycket bättre! -Så där ja.
Mycket bättre! Jag vill ge dig en kudde. Soffan är inte skön.
Lydia West, ditt senaste verk är BBC:s nya dramathriller.
Den heter "Inside Man". Den går på måndagar kl. 21.00 på BBC One.
De två första avsnitten finns på iPlayer.
Steven Moffat har skrivit manus.
Bra skådespelare. Dolly Wells, Stanley Tucci, du-
-David Tennant är också med.
Lydia, du spelar en undersökande journalist.
Hur passar du in i den här historien?
Så jag är typ...
Kom igen, Lydia.
Just nu utnyttjas jag av Grieff, som spelas av Stanley.
Han studerade kriminologi. Han är dödsdömd för att ha mördat sin fru.
Först ville jag skriva en artikel om honom.
Sen kom jag till honom med ett fall. Han löser mordfall från fängelset.
Min vän Janice, spelad av Dolly Wells, har försvunnit.
Och David Tennants karaktär...
-Hej. -Vad heter du nu igen?
I serien?
-Är du präst? -Jag heter David. Trevligt att råkas.
-Harry! -Harry.
-Förlåt. -Bravo!
Harry kan ligga bakom Janices försvinnande.
Konceptet med en man som är dödsdömd-
-som löser brott är genialt.
-Ja. -Ja. Det är en jättebra idé.
Det berättas ur offrens perspektiv-
-hur man kan få nån att begå mord.
Det är vad Janice gör med Harry.
Det är som en skruvad thriller.
Alla är mördare, om de träffar rätt person.
Det är en bra replik.
"Alla är mördare. Du har inte träffat den rätta än."
-Det är sant. -Ja, visst är det bra?
Vi har ett klipp från avsnitt tre, som kommer på måndag.
Här diskuterar du fallet med Stanley Tuccis karaktär.
Hon har minimal social kontakt.
Hon står emot en charmig ung kvinna-
-som visar intresse för henne.
Janice har inga vänner.
Ser du problemet?
Nej.
Hur kan nån hata henne nog för att skada henne, om hon saknar vänner?
Du har en konstig syn på vänskap.
Janice också.
Hon kan ha råkat ut för en olycka.
Men det människor oftast råkar ut för är andra människor.
Det är nästan alltid nån de känner.
Herregud!
Lysande skådespelare! Stanley Tucci!
David, du är med här. Har jag blivit knäpp?
-Har du spelat kyrkoherde förut? -Ja.
Jag spelade kyrkoherde i en Anthony Trollope-serie.
En gammaldags kyrkoherde.
Du passar så bra som det.
-Det är bra. -Det klär dig.
-Pappa var präst i skotska kyrkan. -Han var inte bara präst.
Han var inte bara präst.
Han var skotska kyrkan.
Han var ordförande för kyrkans generalförsamling ett tag.
Är det sant att du som vuxen aldrig svor inför honom?
Nej! Aldrig!
Jag svor aldrig och hörde aldrig honom svära.
Han var en kyrkans man. Han var präst, för Guds skull.
Förutom...
Jag hörde honom aldrig svära.
Han hörde mig nog svära i jobbet.
Men det berodde på manuset, så det var okej.
Men jag skulle aldrig svära inför min pappa.
Jag trodde inte att han skulle svära-
-tills han hälsade på mig i London för att se Billy Connolly.
Vi älskade Billy Connolly, när vi växte upp.
Vi hade hans kassetter i bilen. Pappa var ett Billy Connolly-fan.
Han kom till London för att se Billy Connolly.
Han kom tillbaka och drog delar av numret.
Men eftersom det var "manuset"-
-så står han plötsligt i mitt vardagsrum och gormar...
Han var en höjdare skotska kyrkan!
Han kunde bli bannlyst.
Eftersom det var Billy gick det bra. Billy är ett specialfall.
Herregud!
-För det första... -Jag gillar att du bara har en sko.
Det är för att få stöd. Jag sitter ju i soffan.
I amerikansk tv får man inte säga det ordet.
Inte i brittisk tv heller.
-Men det gjorde han. -Vi sänder inte live.
Få inga idéer nu.
Nej, jag har redan sabbat det.
På tal om att svära, var du med i "Min tjej" med Macaulay Culkin.
Och Anna Chlumsky. Titta, vad sött.
-Fick du svära då? -Nej, nej.
Man får inte svära inför barn.
Så jag hade en svärburk.
Om man sa S-ordet, fick man lägga i en dollar.
Grövre ord kostade två dollar.
Alla deltog, för att vi hade barn på plats.
-"Här är ni, ungdomar." -Visst.
Och då och då slank det ut en svordom.
"Lägg pengar i svärburken."
Det var jobbigt, men de var trevliga.
Den sista tagningen var scenen där de springer längs kajen-
-och hoppar i sjön.
Jag minns att vi hade säkerhetsfolk i sjön och stuntmän-
-och hela grejen med kranar och sånt.
De skulle hoppa från en brygga ner i 60 cm djupt vatten.
Det var upphaussat och folk var spända.
Och de sprang och hoppade i vattnet. Det gick utmärkt.
Och alla bara: "Åh, ja!" Nu var de klara med filmen.
De stod inlindade i handdukar.
De sa: "Macaulay Culkin och Anna Chlumsky är klara."
Och alla applåderade.
Jag tog de två burkarna och gick fram till dem.
Varje burk innehöll 500 dollar.
500 pund.
Jag gick fram till barnen och sa: "Dra åt helvete."
Jag är inte stolt över det. Bjud inte hem mig.
Vi går vidare till David Tennant-
-som återvänder till West End med pjäsen "Good".
-Ja. -Recensionerna har kommit.
-Det är smart att ha med i titeln. -Jag hoppas det.
Jag hoppas att recensionerna skriver sig själva.
Den visas på Harold Pinter Theatre från den 5 oktober.
Skrevs den på 80-talet?
Ja, men den utspelar sig i Tyskland på 30-talet.
Det är intressant att vi pratade om pappa, för den handlar om...
Vi vet allt hemskt som hände i Tyskland på 30-talet-
-och vi vet att många utomordentligt onda människor var inblandade.
Men det fanns också ett samhälle-
-som gjorde en märklig resa, och det är vad pjäsen handlar om.
Den handlar om resan som en god, normal-
-vanlig man gör, när samhället förändras runt honom-
-och de små steg som vi hoppas att vi inte tar-
-men när historien utspelar sig runt dig, kan du plötsligt tänka:
"Vänta, var bor vi nu? Vad har hänt?"
Det är en intressant pjäs som får en att tänka:
"Skulle jag kunna säga: "Nu räcker det""-
-om konfirmationsbias säger: "Nej, det är ingen fara."
Spelar du en historisk figur?
Nej. Det finns historiska figurer i pjäsen, som han stöter på.
Jag har tänkt mycket på pappa nu.
När jag försöker komma på den godaste människa jag vet, så är det han.
Och man försöker tänka:
"Hur skulle vi reagera, när världen förändras runt oss?"
"Skulle vi klara det? Skulle vi säga ifrån?"
För det händer runt omkring oss. Vi förnekar en massa saker i världen.
Det pågår en stor klimatkris. Vi vet om det, men vi leker ovetande.
När ska vi säga: "Vänta, det kanske har gått för långt"?
Det som hände i Tyskland på 30-talet var ett extremt exempel på det.
Det är en briljant, intressant och utmanande-
men också fantastiskt skriven pjäs.
Det är lustigt. "Halloween Ends" ställer intressanta frågor-
-om var ondskan kommer ifrån och hur den griper tag i människor.
Ja. Det är en fråga som vi ställer oss.
"Är Michael Myers monstret eller är vi monstret?"
Det vi gör mot offer och människor är lika illa.
Titta bara på internet i dag. Kika på Twitter.
Vi tror att det är nåt harmlöst, men det är det inte.
Det var rörande att du blev rörd av att prata om din pappa.
Jag blev rörd bara av att tänka på det-
-för vi ser det överallt.
Det hände i Italien den här veckan.
Vi tror inte att det händer och vi bara lever vidare.
Men klimatkrisen och det som händer i Italien-
-det händer igen i vår tid och vi måste vara uppmärksamma.
Och pjäsen får mig att vilja stanna. Jag ska åka på världsturné-
-och avsluta min befordran, men det får mig att vilja se din pjäs.
Men det du pratar om är viktigt. Det är väldigt viktigt.
Det är viktigt att du gör pjäsen nu, för det händer runt omkring oss.
-Hur länge visas den? -Till julafton.
Du kan komma tillbaka.
Jag tror att folk ofta tänker: "Att gå på teater är väldigt dyrt."
Ni försöker göra det överkomligt.
Det finns olika sorters biljetter. Men det finns biljetter från 20 pund.
Vi släpper biljetter till folk med samhällsviktiga tjänster.
Pjäsen skulle ha satts upp under pandemin, men det gick ju inte.
Teatrarna fick stänga. Det var det enda rätta just då.
Men till alla som hjälpte oss igenom det och kämpade på...
Det finns bra platser för tio pund för de människorna.
Om ni hör till dem, är ni varmt välkomna.
Vad fint att höra!
Det är dags att träffa nästa gäst.
Som medlem i Monty Python och skapare av musikalen "Spamalot"-
-är han en komisk legend.
Han berättade nyligen offentligt om ett skrämmande sjukdomstillstånd.
Vilken historia. En applåd för Eric Idle!
Kom in.
-Underbart. Tack för att du kom! -Tackar!
-Eric, Jamie, ni känner varandra. -Kul att ses.
Ja. Eric och Lydia. Eric, David. Sätt dig.
-Passa dig för soffan. -Den funkar för män.
-Du känner väl alla, Eric? -Nej, inte alla.
Vi var med i nån pratshow, David. Vi stötte på varandra nånstans.
Jamie känner jag.
Du är här för att berätta en fantastisk historia.
Det är en skrämmande historia.
Först ska vi väl berätta att du mår bra.
-Ja, väldigt bra. -Okej.
Bra.
Programmet tillägnas Eric Idle.
För att kunna berätta historien, går du tillbaka till 2019?
Jag börjar tidigare. Det började 2009 när jag skrev en pjäs.
Det var efter "Spamalot", och jag skrev en pjäs.
Den skulle göra succé på Broadway. Den hette "Death: The Musical".
Jag gillar det, för jag skrev en pjäs om en kille-
-som skriver en pjäs som heter "Death: The Musical"-
-och han får veta att han är döende Jag gillar ironi.
Det var premissen. Jag behövde kolla det medicinska.
Jag kontaktade min läkare. Han sa: "Kom på Dodgers-matchen."
Jag frågade: "Hur gör man sig snabbast av med en karaktär?"
Han sa: "Bukspottkörtelcancer."
"Du lever tre veckor som bäst och det är obotligt."
Jag sa: "Perfekt!"
Tio år senare är han fortfarande min läkare.
Jag var på en rutinkontroll. De tar blodprov och gör en MRT.
Han sa: "Lägg i lite jod."
Han sa: "Kom och sätt dig."
Han visade mig på skärmen.
Jag sa: "Vad är det?" Han sa: "Det är bukspottkörtelcancer."
Jag skrattade. Det var ju dråpligt.
Författaren till en pjäs om en författare som skriver en pjäs-
-som heter "Death: The Musical" har cancer i bukspottkörteln.
Man måste berätta det för frun och barnen.
Så vi kallade den Kenny, för att det är ett så läskigt ord.
"Jag har Kenny. Jag ska åka in för en Kenny-operation."
Han sa: "Lyckligtvis är den i ett tidigt stadium."
"Vi har aldrig sett det så tidigt. Du har goda chanser att överleva."
Inom några dagar hamnar jag på Cedars hos en cancerspecialist-
-som efter fem timmar får bort allting.
Så jag hade en väldig tur.
Vi berättade det inte för nån, men jag hade tur.
Sen avslöjade du diagnosen på ett väldigt Eric Idle-sätt.
Hur och när avslöjade du bukspottkörtelcancern?
Jag avslöjade det när jag var med i "The Masked Singer".
I USA. Det är ingen spoiler.
Jag var med i "The Masked Singer". Det var säsongens första avsnitt.
Jag tänkte: "Efteråt vill de intervjua mig."
Man är med i tv och gör reklam för sin bok-
-eller film eller vad du nu gör reklam för.
Jag kom fram till att jag ville komma ut med min cancer-
-och berätta att jag hade överlevt bukspottkörtelcancer.
För det är goda nyheter för alla.
Jag ville starta en fond som heter Bright Side Fund.
Precis som sången.
Då kan folk bidra. Vi kan främja forskning och tidiga tester.
Vi startade det. Folk skänker pengar och det går väldigt bra.
När du skrevs in...
Mannen som sjunger "Always Look on the Bright Side"-
-visst använde du hans namn?
Ja, för på Cedars säger de:
"Använd en pseudonym, för att slippa skvallerpressen."
Det är inget problem, men visst...
De sa: "Vad ska du kalla dig?" Och jag tänkte: "Jag vet inte."
Jag kom inte på nåt, så jag sa mr Cheeky ur "Ett herrans liv".
Jag satt i väntrummet och de sa: "Mr Cheeky."
"Mr Cheeky." Det är ju jag!
Det är mitt namn på Cedars, så det är trevligt.
Tur att jag inte kallade mig Storus Pittus.
Du är med i "The Masked Singer". Du är utklädd till igelkott.
Det verkar inte som om han kommer att berätta att han överlevt cancer.
"Jag överlevde att bli överkörd", snarare.
-Men du sjöng en Beatles-låt. -Ja. Jag sjöng "Love Me Do".
Jag gillar den. Det är inte lätt att få sjunga Beatles-låtar.
En vän sa: "Fråga Paul. Han skrev den när han var 16."
Det är inte Beatles upphovsrätt, utan Pauls.
Så jag skrev ett brev och frågade: "Får jag använda din låt?"
Han sa: "Ja, du kan använda min låt"-
-"men säg till när det sänds, så att jag missar det."
Så jag skrev och berättade när det sändes.
Jag skrev: "Det kanske inte är den bästa tolkningen nånsin"-
-"men det är den bästa av en igelkott."
Och du mår uppenbarligen väldigt bra.
Du fick ju beskedet och tänkte: "Det är kört. Nu går ridån ner."
Men det gjorde den inte. Hur är ditt liv? Lever du annorlunda?
På sätt och vis är jag mer tacksam.
Man tänker: "Jag får leva längre än väntat."
Fördelen med att berätta om cancern var att jag kunde göra nytta.
Jag jobbar med Stand Up to Cancer, en välgörenhetsorganisation.
De har hjälpt mig. Och Bright Side Fund har hjälpt mig.
Jag är tacksam för att jag lever.
Jag hoppas att det hjälper andra. Vi är så tacksamma att du lever.
Tack för att du kom hit och berättade din historia.
Lycka till med allt. Eric Idle!
Det är en fantastisk historia. Jag är glad för din skull.
Okej. Det är dags för musik.
Den här brittiska popstjärnan har vunnit 18 BRIT Awards-
-och firar nu 25 år som soloartist.
Vi ska höra "Lost" med Robbie Williams!
Robbie Williams!
Bra jobbat. Kom hit, min herre.
-Vart är han på väg? -Åt det hållet?
Det blir häråt! Det blev hitåt.
Tyvärr...
-Hej! -Kul att ses.
Slå dig ner. David, Lydia, Jamie och Eric.
Hej.
-Hej! -Trevligt att träffas.
-Hej. -Vad trevligt.
Kul att ses. Tack så mycket!
-Varsågod. -Ja.
Underbart!
Mår du bra?
Jag kom precis hem från Australien. Jag har inte sovit sen fem i går.
-Wow! -Det här är intressant.
Vi ska inte uppehålla dig.
Vi ska säga att det är den nya låten från plattan "Robbie Williams XXV"-
-som är Greatest Hits.
Greatest hits. Ja, den största hiten.
-Åh, nej. -"Angels" 25 gånger.
Har du spelat in dem igen?
-Jag spelade in dem med en orkester. -Helt underbart!
Det fanns väl inte plats för fler nya låtar, på grund av alla hits.
Precis, det är massor.
Ett överflöd av hits.
Och så här är det... Kan vi bara nämna...?
-Är det där du näck? -Ja.
Titta!
-Hur mycket photoshoppade du? -Inte mycket.
Jag pendlar i vikt.
Jag vill att det ska finnas bevis i framtiden-
-på att jag har sett ut så där.
Men du måste komma i form, om du vet att en nakenplåtning är på gång.
Jag var i form då.
-Du sa: "Fort, ta en bild." -Ja.
Det är sjukt. Det var inte min idé. Jag skulle vilja ta åt mig äran.
Men jag sa: "Det vore coolt att göra Rodins "Tänkaren"."
Det man inte tänker på är-
-att man kommer att vara naken i ett rum med en massa främlingar.
Det är jag ofta.
Jämt och ständigt.
Jag vill nämna en sak som Eric sa när du började sjunga.
Den här studion är speciell för dig.
Det var här vi spelade in "Monty Python".
Vi spelade in "Monty Python" för 50 år sen.
Det här är helig mark.
Efter det som hände, ser du cirklarna och mönstren i ditt liv nu?
Man ser ofta tillbaka.
Om man minns nåt, ser man tillbaka.
Men vi hade kul här inne. Vi fick roliga saker att hända.
Vi hade en livepublik.
Vi hade en timme på oss att spela in hela programmet.
Vi sprang in och ut och bytte om. Jag har fina minnen.
Ni gjorde klassiker på en timme, medan det här tog en evighet.
Så här är det.
Tidigare i Storbritannien hölls rekordet för flest albumettor-
-av en soloartist av Elvis Presley.
Så ni kan tänka er hur många år han har haft det rekordet.
Men inte nu längre. Nu är det Robbie Williams.
-Tack. -Skål för det.
Det är inget man bara kan avfärda.
-Det är fantastiskt. -Ja, men han förblir inte död.
Han vill bara ha mer.
Det är helt otroligt. Det känns totalt overkligt.
Ja, det är en sån där grej där man tänker:
"Jag är glad att det hände mig"-
-"men det gör mig helt förbluffad."
"Fina saker händer mig hela tiden."
Det är för mycket som spelar in-
-för att kunna säga; "Det var jag! Jag slog Elvis!"
Så tänkte jag i Stoke när jag var femton.
"En dag ska jag slå Elvis."
Nej, det tänkte jag inte.
Men du slog Elvis.
Jag gillar att du är en stor stjärna-
-men du tillbringar tid i L.A.
Har jag rätt i att du är mindre känd i LA?
Jag är inte känd alls i L.A.
Jag var på Craig"s häromkvällen.
-Tog de kort på dig? -Nej, det var grejen.
Jag klev ur bilen, och det var paparazzi där. Jag tänkte: "Åh, nej!"
Jag öppnade dörren och alla bara...
Allihop.
Det var patetiskt, för jag var irriterad över alla paparazzi.
Sen blev jag irriterad över att de inte fotade mig.
Men när jag precis skulle gå in sa en av dem: "Ronnie?"
De började ropa: "Ronnie! Ronnie! Ronnie!"
Så jag sa: "Ja. Ronnie."
Men nu kan vi se fram emot Robbie turné.
Den börjar nionde oktober i Londons O2.
Du turnerar i Storbritannien.
Sen blir det väl världsturné?
Ja. Jag åker till Nordamerika, där jag är Ronnie.
-Spelar du i L.A.? -Det kan jag.
-Jag gör ett gig för dig, om du vill. -Utmärkt.
-Avgjort! -Hollywood Bowl bara för dig.
Hon lagar curry åt dig.
-Lycka till med turnén. -Snyggt, älskling.
Lycka till med albumet. Sov lite.
Sov lite. Robbie Williams! Robbie Williams!
Det var nästan allt.
Men först hinner vi med ett besök i den stora, röda fåtöljen.
Okej. Vem där?
-Hallå? -Hej.
-Vad heter du? -Jag heter Padraig.
-Jag vet nog var du kommer ifrån. -Från Irland.
-Vilken del av Irland är du från? -Från Kilkenny.
-Kilkenny? Jag har bott i Kilkenny. -Snyggt.
Inte direkt.
Klipp bort det. Jag ska till Irland.
-Hur länge har du varit här, Padraig? -Jag har varit här i 12 timmar.
-Jaha! -Jag kom i morse.
Direkt från planet eller båten.
-Flyttade du hit för 12 timmar sen? -Nej, jag kom bara för showen.
-Är du här över helgen? -Nej. Jag åker tillbaka i morgon.
-Du vet väl att det sänds på tv? -Jag vet.
Padraig, berätta din historia.
För fyra år sen vandrade vi med skolan.
Jag var 16 år då.
Vi skulle gå 25 km. Vi bodde i samma rum.
Vi gick till vandrarhemmet.
Vänta lite, Padraig.
Jamie Lee Curtis ser på dig som om du ringer i en klocka.
-Det är lugnt. Jag hörde -Det är lugnt.
-Fortsätt. -Okej.
-Du är på din 25 km långa vandring. -Ja.
Kl. 18.00, efter middagen, fick vi veta-
-att vi skulle träffas i receptionen och sen skulle vi ut och vandra.
Jag delade rum med Kevin.
Kevin hade ont i bröstet. Han höll sig för bröstet och andades tungt.
Vi trodde att Kevin låtsades för att slippa gå.
Jag tänkte: "Du har en poäng." Jag brydde mig inte.
Vi lämnade Kevin och gick till receptionen.
En kvart senare kommer en ambulans.
En ambulanssjukvårdare kommer in och lastar in Kevin i ambulansen.
Kevin fick en mindre hjärtattack.
Vi åtta i rummet sket fullständigt i honom.
Innan jag vänder på dig, mår han bra?
-Ja, han mår bra. -Bra. Det är allt.
Det är allt vi hinner med.
Om du vill ta plats i fåtöljen, kan du kontakta oss via hemsidan.
Tack till alla mina gäster ikväll.
Robbie Williams!
David Tennant!
Lydia West!
Jamie Lee Curtis!
Och Eric Idle!
Nästa vecka kommer Eurovisionstjärnan Sam Ryder-
-rapparen Big Zuu, skådespelaren Lashana Lynch-
-Oscarsnominerade Lesley Manville-
-och stjärnan från "Downton Abbey" och "Paddington" Hugh Bonneville.
Vi ses då. God natt, allihop. Hej då!
Översättning: Maria Grimstad Iyuno-SDI Group