Här är det.
Redo?
-"Regn över Castamere." -Är du helt jävla döv?
Du gissar samma sång varje gång. Lyssna, din fitta.
"Björnen och den fagra jungfrun."
Du har ett bra öra. Synd att din kuk är pytteliten.
Första gången jag såg dig naken trodde jag att du var eunuck.
Ni har sett den, flickor. En liten snigel som tittar ut ur sitt hus.
Ditt barn grät på morgonen.
Han väckte mig.
-Hör du vad jag säger? -Ja.
Vad har du att säga om det?
Jag är ledsen att han väckte dig.
Jag skiter i om du är ledsen.
Få ungen att hålla käften annars fixar jag det.
Våga aldrig röra honom.
Din lilla vildinghynda.
Du borde ha stannat hos ditt eget folk.
-Lyssnar du på mig? -Håll käften.
-Det är bara en uggla, din idiot. -Nej, det är det inte.
Spring!
Jag skulle aldrig ha lämnat henne där.
Jag borde ha förstått. De har gjort räder i närheten.
-De slaktade våra bröder. -De hade order att stanna här.
Så det spelar ingen roll att de blev hackade i bitar?
Det sa jag inte. Men de skulle inte ha varit där.
-Vi ska skydda riket. -Hon är död på grund av mig.
-Vi kan inte ens skydda Mole's Town. -Vi kan inte jaga efter dem.
Och Sam. Jag kunde lika gärna ha skurit halsen av dem själv.
Hon kanske gömde sig. Jag trodde ni var döda.
Ni gick norrut och kom inte tillbaka. Inte på jättelänge. Men sen kom ni.
Hon överlevde Craster och han var en hemsk jävel.
Hon överlevde marschen till Muren. Hon överlevde en Vit vandrare.
-Hon kanske kom undan. -Ja, kanske.
Efter Mole's Town kommer de att anfalla oss.
-Mance och armén måste vara nära. -100 000 män.
Och hur många har vi kvar - 105?
Räknar du Black Jack, Kegs och Mully? 102.
Hur kan 102 män stoppa 100 000?
Den som dör sist får bränna oss andra.
När jag är färdig med den här världen vill jag inte komma tillbaka.
-Spionerade han på dig? -Nej, han spionerade inte.
Dothrakierna ser inte nakenhet som skamligt.
De älskar under stjärnorna där alla kan se dem.
Ja, ers nåd.
-Men du är ingen dothraki. -Nej.
Men Gråmask är ju Obefläckad, så han är inte intresserad.
-Han var intresserad. -Vad?
Jag tror att han var intresserad.
När de kastrerar pojkarna, tar de allt?
-Allt? -Pelaren och stenarna.
-Jag vet inte, ers nåd. -Har du aldrig undrat?
Jo, ers nåd.
Missandei.
Jag har kommit för att be om ursäkt.
Du behöver inte be om ursäkt.
-Jag hoppas att du inte blev skrämd. -Nej.
Lektionerna du ger jag i det allmänna språket...
-De är värdefulla för jag. -För mig.
-Lärde jag dig ordet "värdefull"? -Jorah Andalen, han lärde jag...
Han lärde mig det ordet.
-Minns du ditt riktiga namn? -Jag minns inget. Bara Obefläckad.
Minns du när de kastrerade dig?
Jag är ledsen.
-Jag är ledsen för din skull. -Varför? Varför ledsen?
Det är en hemsk sak att göra mot en pojke.
Om mästarna inte hade gjort det, jag aldrig är Obefläckad.
Jag aldrig där när Daenerys Stormfödd beordrar oss att döda mästarna.
Jag aldrig utvald att leda de Obefläckade.
Jag aldrig träffar Missandei från ön Naath.
Jag är ledsen att jag...
Jag är ledsen för det som hände idag.
Gråmask.
Jag är glad att du såg mig.
Det är jag också.
Krakar. De är mäktiga i havet.
När man tar upp dem ur vattnet saknar de ben.
De faller ihop av sin egen vikt och blir till en hög av ingenting.
De borde veta det. Men de är inte så kloka. Vad ska du säga till dem?
Jag är Theon Greyjoy, son till Balon, arvinge till Järnöarna.
-Och vem är du egentligen? -Jag är Stank.
Är du säker på det?
Du ser ut som en lord.
Formidabel, stolt.
-Jag är Stank. -Hur länge?
-Alltid. För evigt. -Det stämmer.
Tills du ruttnar i marken.
Kom ihåg vad du är och vad du inte är.
Ge mig Moat Cailin.
Kom inte närmare!
Vem är du?
Jag är Kenning, garnisonens befälhavare.
-Du säger att du är Theon Greyjoy? -Ja.
-Varför skulle jag tro på dig? -Jag är Balons son, född på Pyke.
Hans tredje och enda överlevande son.
Jag är er prins. Jag svär vid den Drunknade guden.
-Det som är dött kan aldrig dö. -Det som är dött kan aldrig dö.
Om du nu är min prins - varför marscherar du med Boltons?
Lord Bolton tog mig fånge vid Winterfell.
Han har sänt mig att förhandla med er.
Och vad är lord Bolton ute efter?
Ni är sjuka, ni är få och ni är långt från havet.
Lord Bolton ber dig att överge fortet för dina mäns skull.
Han kommer att behandla er rättvist, såsom han har behandlat mig.
De kommer att ge er fri lejd till Steniga kusten.
Vill han att vi ska kapitulera?
Min egen far, er kung, kapitulerade till Robert Baratheon.
Jag såg honom knäböja. Det var inte skamligt.
Han stred ärofullt, precis som ni.
"Inte skamligt." "Stred ärofullt."
Förlåt, jag hörde inte?
"Inte skamligt." "Stred ärofullt."
Bara en ynkrygg skulle säga så.
Eller en kvinna. Är du en kvinna, pojke?
-Du vet inte... -De järnfödda kapitulerar inte.
Säg det till din mästare, Theon Greyjoy eller vem fan du än är.
-Vad fan muttrar du? -Jag är Stank.
Om vi ger oss får vi leva? Står det så i dokumentet?
Ja. Låt dina män hissa vit flagg och öppna portarna. Ni ska hem.
Du trodde väl inte på mig?
Det har blivit omodernt att flå människor. Det är synd.
Traditioner är viktiga. Vad är vi utan vår historia?
Ja, mylord. Ska vi resa hem nu?
Ja, det ska vi. Till vårt nya hem.
Ni har väl utländskt blod, Baelish?
Ja, min farfars far var från Braavos.
Alla våra förfäder var invandrare ursprungligen.
Våra förfäder kom till Dalen för tusentals år sen.
Dalens skönhet överträffas enbart av dess nobla hus.
Lady Arryn sa ofta att ni var hennes klippa, lord Royce.
Hon sa inget om er, Baelish. Men jag vet tillräckligt ändå.
Ockrare. Hormästare. Ni har slickat Tywin Lannisters stövlar i åratal.
När Jon Arryn gjorde er till Skattmästare brydde sig ingen.
Det är ett smutsigt arbete.
-Men ni fjäskade för lady Arryn... -Lady Arryn bjöd hit mig.
-Vi har stått varandra nära länge. -Ja, vi vet alla hur nära.
Lady Arryns smak var hennes egen sak. Hennes död är vår sak.
Hennes självmord har upprört oss alla.
Hon var underlig. Det visste alla. Men självmord?
Hon avgudade pojken sin.
Hon skulle aldrig överge honom.
Ni återvänder, äktar lady Arryn och hon faller ut genom Måndörren.
Hon hade ett melankoliskt drag.
Hon var inte ämnad för en så brutal värld.
-Det fanns ett vittne. En flicka. -Ert syskonbarn, eller hur?
-Hon är okunnig och saktfärdig. -Vi vill tala med henne.
-Jag hämtar henne. -Det behövs inte.
Vi vill höra hennes vittnesmål oförfalskat.
Kom närmare, barn. Ni har inget att frukta från oss - eller honom.
Är lord Baelish er släkting?
Och ert namn är Alayne?
Vill ni att lord Baelish lämnar oss?
-Jag frågade inte er. -Han kan stanna.
Tala högre, flicka. Berätta vad ni såg.
Förlåt, lord Baelish. Jag måste tala sanning.
-Jag ska berätta allt. -Tack, Alayne. Utelämna inget.
Mitt namn är inte Alayne.
Jag är Sansa Stark, lord Eddard Starks äldsta dotter.
Lord Royce, vi möttes när ni reste till Muren med er son, ser Waymar.
Sansa Stark?
-Ljög ni mig rakt upp i ansiktet? -Lord Baelish har ljugit mycket.
Han ville skydda mig.
Sen min far avrättades har jag hållits som gisslan i King's Landing.
Joffrey och Cersei plågade mig.
De slog mig, de förödmjukade mig, de gifte bort mig med Smådjävulen.
Jag var ensam i King's Landing. Med ett undantag.
Han räddade mig.
Han smugglade ut mig när han fick chansen.
Han visste att jag skulle vara säker här i Eyrie, med min moster Lysa.
Huset Lannister har vänner överallt. Även i Dalen.
-Jag svor att inte avslöja nåt. -Er hemlighet stannar här.
Er far växte upp här i slottet. Han var en fin man.
Berätta vad som hände med er moster, Sansa.
Ni kände henne väl. Ni vet att hon var en orolig kvinna.
Hon berättade att hon alltid hade älskat lord Baelish.
Ända sen han kom till Riverrun-
-en pojke på åtta år, med allt han ägde i en säck.
Hon erkände att hon aldrig älskade lord Arryn.
Hon löd sin fars befallning, som så många av oss.
När hon fick lord Baelish blev hon lycklig. För en tid.
Min moster var en svartsjuk kvinna.
Hon var livrädd att lord Baelish inte älskade henne längre.
Att han skulle lämna henne för en yngre kvinna.
Så en dag såg hon honom kyssa mig.
Det var en kyss på kinden, lord Royce, inget mer än så.
Lord Baelish är nu min morbror på riktigt.
Han har alltid varit så snäll. Och jag var så lycklig här.
Men min moster blev arg på mig. Hon kallade mig hora.
Hon hotade att kasta ut mig genom Måndörren.
Lord Baelish försökte lugna henne men då slog hon honom.
Hon ville inte leva längre. Hon stod vid Måndörren.
Han talade med henne, han lovade att han älskade henne-
-men hon klev ut genom öppningen och hon...
Det är inte ert fel, söta flicka.
Det är inte ert fel.
Se bara på pojken hennes.
Hon ammade honom tills han var tio.
-Lord Royce! Det var opassande. -Förlåt, mylady.
Och förlåt, lord Baelish. Vi var hårda mot er.
Ni vill ha rättvisa, lord Royce. Det vill jag också.
Det finns inte mycket rättvisa att få när det är självmord.
Inte för Lysa. Kanske för hennes son?
För tjugo år sen red Dalens riddare med Robert Baratheon.
De stred tillsammans för att besegra Galne kungen.
Sen dess har de mäktiga husen i Dalen tittat på från sitt hörn.
Som en blyg pojke i ett värdshusbråk.
Ifrågasätter ni vårt mod?
Jag vill veta vem ni stödjer.
Stödjer ni huset Lannister?
Naturligtvis inte!
Catelyn bad Lysa om hjälp men hon nekade.
Därför har Tywin Lannister kunnat förgöra alla sina rivaler.
-Vem kan bjuda honom motstånd nu? -Vem ska vi stödja, lord Baelish?
Robin Arryn, lord av Dalen.
Robin Arryn är en sjuklig pojke.
-Sjukliga pojkar kan bli mäktiga män. -Eller så dör de unga.
Jag avgudade Lysa. Men hon var överbeskyddande.
Han behöver lära sig att strida och att rida.
-Ja, det är dags. -Ja, det stämmer.
Dags för honom att resa genom Dalen och besöka dess slott.
Dags för Robin att lämna boet.
-Ser Barristan. -Ja?
Vem skickade dig?
-Ser Barristan. -Ser Jorah.
-Har jag glömt bort ett rådsmöte? -Nej.
-Vad är det här? -En kunglig benådning.
Med Robert Baratheons underskrift.
Du spionerade på henne.
-Vem gav dig det här? -Spelar det nån roll?
-Har du berättat för henne? -Jag ville berätta för dig först.
-Låt mig tala med henne. -Du får aldrig vara ensam med henne.
Varför benådade usurpatorn dig?
-Om vi kunde tala i enrum... -Nej. Förklara dig här.
Vem tror ni skickade det här? Vem tjänar på det?
Tywin Lannister ligger bakom det. Han vill splittra oss.
-Då kan vi inte strida mot honom. -Den är från året vi möttes.
Varför benådades du? Eller är dokumentet en förfalskning?
-Nej, det är inte en förfalskning. -Så varför?
Jag skickade brev till Varys, spionmästaren i King's Landing.
-Vad innehöll breven? -Information.
När ni och Viserys kom till Pentos. Hans planer på att gifta bort er.
När ni gifte er. När er bror dog.
Berättade du att jag bar på Drogos barn? Ja eller nej?
-Khaleesi. -Kalla mig inte det. Ja eller nej?
Ja.
Vinförsäljaren försökte förgifta mig på grund av dig.
-Jag hindrade er från att dricka. -För att du visste om giftet.
Du förrådde mig från första början.
Förlåt mig, jag menade aldrig att...
Snälla, khaleesi, förlåt mig.
Du arbetade för mannen som dödade min far...
-Jag har stridit för er. -...och du vill bli förlåten?
-Jag har älskat er. -Älskat?
Hur kan du säga så till mig?
Jag borde avrätta dig. Men jag vill inte ha dig här, död eller levande.
Återvänd till dina mästare i King's Landing.
-Daenerys, snälla. -Understå dig inte att röra mig igen.
Du har till skymningen att lämna staden.
Annars kommer jag att låta kasta ditt huvud i Slavbukten.
Gå. Nu.
Moat Cailin är ert, Far.
Kom med mig.
-Har du hört från Locke? -Nej.
Oviktigt. En krympling, en liten pojke.
Ingen av lorderna i Norden har sett dem. De är säkert döda.
De flesta järnfödda har flytt Norden.
Inga fler kommer, tack vare dig.
Berätta vad du ser.
Heder, fält, kullar.
Berätta vad du ser.
-Ingenting. -Inte ingenting. Norden.
100 mil åt det hållet är du fortfarande i Norden.
60 mil åt det hållet. 50 mil åt det hållet.
Norden är större än de andra kungadömena tillsammans.
Och jag är ståthållare i Norden. Norden är mitt.
Säg mig nu, vad heter du?
-Ramsay Snow. -Nej. Öppna det.
Från och med idag är du Ramsay Bolton-
-son till Roose Bolton, ståthållare i Norden.
Ni hedrar mig. Jag svär att jag ska upprätthålla ert namn.
Jag ska visa mig värdig er, Far. Det lovar jag.
Kom, Stank. Jag behöver ett bad.
Ja?
Första gången jag såg dig var du bara ett barn.
Du är inte ett barn längre.
-Varför hjälpte du mig? -De skulle ha avrättat dig.
Det är inget svar.
-Vad hade då hänt med mig? -Det vet jag inte.
Inte jag heller.
Hellre en man du känner än främlingar.
-Tror du att du känner mig? -Jag vet vad du vill ha.
Verkligen?
Jag trodde att det skulle göra mig lycklig.
-Inget gör dig lycklig. -Jodå. Att döda Polliver och Rorge.
Så du är ledsen för att du inte fick döda Joffrey?
Jag hade velat vara där. Se blicken i hans ögon.
Ja, det finns inget bättre än den blicken.
Tror du att du kunde ha räddat honom?
Jag var ingen jävla munskänk.
Den lille jäveln förtjänade att dö, men gift...
Gift är en kvinnas vapen. Män dödar med stål.
Det är bara dumt prat. Du blir aldrig en riktig mördare.
Jag skulle ha dödat Joffrey med ett kycklingben.
Det hade jag betalat för att få se.
Du borde ha låtit mig bränna det.
Det är ett loppbett.
Det loppbettet gör att du går långsammare än förut.
Vi behöver inte gå så mycket längre.
-Tror du att min moster betalar? -Ja.
-Jag har aldrig träffat henne. -Du är hennes blod.
Familj, heder, all den skiten. Det är allt ni ädlingar talar om.
Jag är ingen ädling.
-Vem vill passera Blodiga porten? -Blodhunden, Sandor Clegane.
Och hans färdkamrat, Arya Stark-
-systerdotter till lady Lysa Arryn.
Då beklagar jag sorgen. Lady Arryn är död.
För tre dagar sen.
-Jag är rädd, farbror Petyr. -Var inte rädd.
Lorden av Dalen hör hemma i Eyrie, sa Mor.
-Det är farligt där ute. -Det var farligt här inne.
Människor dör vid middagsbordet. De dör i sina sängar.
De dör när de sitter på sina nattkärl. Alla dör till slut.
Tänk inte på din död. Tänk på ditt liv.
Ta kontroll över ditt liv så länge som det varar.
Det är vad det innebär att vara lord av Dalen.
Ska vi gå?
Vin hjälper alltid. Tack.
Avgörande via tvekamp.
En mans skuld eller oskuld avgörs inför gudarna-
-genom att två andra män hackar sönder varandra.
Det säger oss nåt om gudarna.
-Hur länge till? -Snart.
Tror du att Oberyn har en chans?
Röde ormen av Dorne. Han måste vara livsfarlig.
-Jag har aldrig sett honom strida. -Han dör. Jag dör.
-Oberyn tror på sig själv. -Minst sagt.
Vad är straffet för kungamord? Dragning och fyrdelning? Hängning?
-Rådbråkning? -Halshuggning.
Så alldagligt. Han var ju min systerson också.
Bror blir brodermord. Son blir sonmord.
Nevömord. Så blir det.
Modermord, fadermord, barnamord, självmord.
Alla sorters dödande har sitt eget uttryck.
-Kusiner. -Kusiner, du har rätt.
Det finns inget speciellt ord för det. Bra tänkt.
-Minns du kusin Orson Lannister? -Ja. Han blev tappad på huvudet.
-Han satt i trädgården hela dagarna. -Och krossade skalbaggar med en sten.
-Han blev glad av det. -Du blev glad.
Man kunde tro att du skulle hysa medkänsla med honom.
Knappast. Att skratta åt andra fick mig att känna mig normal.
-Skämtet blev utslitet. -För dig. Du tröttnade.
-Jag hade andra intressen. -Ja, sannerligen.
-Men jag stannade hos Orson. -Varför?
Jag var nyfiken. Varför krossade han skalbaggarna?
Först frågade jag honom.
"Orson, varför krossar du skalbaggarna?" Han svarade:
"Krossa skalbaggarna. Krossa dem."
Jag blev inte avskräckt. Jag var ju klipsk.
Visst kunde jag reda ut mysteriet med idioten.
-Jag besökte Volariks bibliotek. -Volarik? Han försökte röra mig.
Mycket har skrivits om stora män och nästan inget om idioter.
Det känns inte helt rätt.
Jag hittade inget som belyste Orsons problem eller dess orsak.
Jag återvände till källan. Jag kunde ju studera Orson-
-såsom män studerar djur för att förstå deras beteende.
Och ju mer jag studerade honom desto säkrare blev jag.
Det var nåt som stod på.
Hans ansikte var som en bok skriven på ett främmande språk.
Men han var inte tanklös. Han hade sina orsaker.
Jag blev besatt av att ta reda på vad de var.
Jag tillbringade mängder av tid med att studera honom.
Jag åt lunch i trädgården, till ljudet av...
Jag tänkte på honom hela tiden.
Far pratade om familjens arv och jag tänkte på skalbaggarna.
Jag läste om huset Targaryen. Hörde jag drakarnas vingslag? Nej.
Jag hörde...
Ändå kunde jag inte bli klok på varför han gjorde det.
Jag ville veta för det var hemskt att skalbaggarna dog utan orsak.
Varje dag mördas mängder av män, kvinnor och barn.
-Vem bryr sig om några skalbaggar? -Det fyllde mig ändå med fasa.
Högar av dem, år efter år.
Hur många krypande små liv blev krossade?
Jag drömde att jag stod på en strand full av skalbaggeskal.
Jag vaknade och grät över deras krossade kroppar.
Jag försökte stoppa Orson en gång. Han knuffade undan mig och fortsatte.
Varje dag tills en mulåsna sparkade ihjäl honom.
Så vad tror du? Varför gjorde han det?
Vad handlade det om?
Jag vet inte.
Lycka till idag.
-Det var en lätt rustning. -Jag tycker om att vara rörlig.
-Ni borde inte dricka innan striden. -Jag dricker alltid innan en strid.
Ni kan bli dödad. Ni kan få mig dödad.
Idag är inte dagen då jag dör.
-Ska du strida mot det där? -Jag ska döda det där.
-Han är gigantisk. -På rygg spelar storleken ingen roll.
Tacka gudarna.
Inför gudar och människor-
-är vi samlade för att utröna huruvida Tyrion Lannister...
...är skyldig eller oskyldig.
Må Modern ha medkänsla med dem. Må Fadern ge dem rättvisa.
Och må Krigaren styra vår förkämpes hand...
-Lämna mig inte ensam i världen. -Aldrig.
-Har de berättat vem jag är? -Nån död man.
Jag är Elia Martells bror.
Vet du varför jag kommit till den här stinkande staden? För din skull.
Jag tänker få dig att erkänna innan du dör.
Du våldtog min syster. Du mördade henne. Du dödade hennes barn.
Säg det och det här kan vara över snabbt.
Säg det. Du våldtog henne.
Du mördade henne.
Du dödade hennes barn.
Du våldtog henne! Du mördade henne! Du dödade hennes barn!
Du våldtog henne! Du mördade henne!
Du dödade hennes barn!
Vänta. Dör du? Nej, nej. Inte än. Du har inte erkänt.
Säg det. Säg hennes namn. Elia Martell.
Du våldtog henne. Du dödade hennes barn. Elia Martell.
Vem gav dig ordern? Vem gav dig ordern?
Säg hennes namn! Du våldtog henne! Du mördade henne!
Säg det. Säg hennes namn.
Säg det!
Elia Martell.
Jag dödade hennes barn. Sen våldtog jag henne.
Sen krossade jag hennes huvud så här!
Gudarna har gett sin vilja till känna.
Tyrion Lannister, i kung Tommen av huset Baratheons namn-
-dömer jag dig härmed till döden.