Досега в "Игра на тронове": - Кралската женитба е история.
Той се души! - Джофри!
Ела с мен. - Джофри! Той отрови сина ми.
Отведете го. Отведете го!
При мен си в безопасност. Отиваме у дома.
Казват, че 1000 роби са умрели при строителството на пирамидата.
Никой не може да ви спечели свободата, братя...
...трябва сами да си я спечелите.
Брат ти е мъртъв. Знаеш ли какво значи това?
Ще стана крал. - Да.
Щом станеш крал, ще трябва да се ожениш.
Искам съд чрез двубой.
Тирион Ланистър, осъден си на смърт.
Дойде от небето. Малкото ми момиченце.
Мирцела бе единствената ми дъщеря. - В Дорн ще е в безопасност.
Ти си Аря Старк. Ще те заведа на безопасно място.
Аря! Аря!
Сир Лансел, предполагам, че Церсей ви се доверява много.
Върни се в леглото. - Още вино, Ваша милост?
Един глиган ме надви. - Сто поколения са бранили замъка.
Няма да падне тази вечер. - Да убием малко врани!
Атакувате ли ни? - Не, нямаме достатъчно хора.
Свалете оръжията!
Прието е да се коленичи, когато се предаваш.
Ние не коленичим.
Какво правиш? - Ти как смяташ?
Съжалявам.
Тирион. Ти не си ми син. - Син съм ти.
Какво си сторил?
ПИТЪР ДИНКЛИДЖ
НИКОЛАЙ КОСТЕР-УАЛДАУ
ЛЕНА ХИЙДИ
ЕМИЛИЯ КЛАРК
КИТ ХАРИНГТЪН
ЕЙДЪН ГИДЪН
ЧАРЛЗ ДАНС
НАТАЛИ ДОРМЪР
СТИВЪН ДИЛЕЙН
ЛИАМ КЪНИНГМАН
КЛАРИС ВАН ХУТЕН
Музика РАМИН ДЖАУАДИ
По "Песен за огън и лед" на ДЖОРДЖ МАРТИН
По идея на ДЕЙВИД БЕНИОФ и Д. Б. УАЙС
ИГРА НА ТРОНОВЕ
Сценарий ДЕЙВИД БЕНИОФ и Д. Б. УАЙС
Режисьор МАЙКЪЛ СЛОВИС
Не бива да сме тук сами. - Защо не?
Ако татко ти... - Няма да разбере, че ни няма.
Но все пак, ако разбере...
Не се страхувай от него.
Сигурна ли си? - Да.
Мисля, че не трябва да влизаме. - Разбира се, че трябва.
Махайте се! Вън!
Хайде! - Не.
Послушай приятелката си.
Казаха, че си много страховита. Че имаш котешки зъби и три очи.
Ти не си страховита, ти си скучна.
Нямаш представа каква съм.
Знам, че си вещица и виждаш бъдещото.
Кажи ми моето.
Всеки иска да научи бъдещето си, докато наистина не го узнае.
Намираш се на земята на татко, на моята земя.
Кажи ми бъдещето, или ще наредя да ти избодат скучните очи.
Дай да вкуся от кръвта ти.
Имаш право на три въпроса. Отговорите няма да ти харесат.
Обещана съм на принца. Кога ще се оженим?
Никога. Ти ще се венчаеш за краля.
Но ще бъда кралица, нали? - О, да, ще бъдеш.
За известно време. След туй ще дойде друга - по-млада,
по-красива, за да ти отнеме всичко, което ти е присърце.
Ще ни се родят ли деца с краля?
Не. Кралят ще има двайсет деца, а ти - три.
В това няма логика. - Златни ще бъдат короните им.
Златни ще бъдат и саваните им.
Хайде, трябва да тръгваме. Ела, Церсей!
Носачи, сваляйте.
Носачи, вдигайте! Тръгвайте.
Ваша милост, оказвате ни чест с присъствието си.
Оплаквачите ви чакат. - Ще чакат още.
Искам да остана насаме с него. - Но тези лордове и лейди
са пътували ден и нощ от различните краища на Седемте кралства.
Ще чакат.
Той беше против влизането ти в Кралската гвардия,
но ето че сега браниш трупа му.
Вече всичко, което той изгради, е наше.
Той направи всичко за нас.
Ще се опитат да ни лишат от него. - Кои са те?
Враговете ни отвън. Чакат, за да се уверят, че е мъртъв.
Веднага щом видят камъчетата, ще се задействат да ни разединят.
Те нямат нищо общо с това. Убиецът на баща ни ни разедини.
Той е врагът. Повтарям ти го от години, а ти все го защитаваш.
Точно това целят те. - Сега баща ни е мъртъв,
а онова чудовище е някъде там и все още диша.
Ти ли го освободи?
Тирион може да е чудовище, но поне целта му беше да уби татко,
а ти го уби по погрешка. С глупостта ти.
Ти си човек на действието, нали? Като ти хрумне нещо, го правиш,
без значение последствията.
Погледни.
Виж последствията.
Ето ги.
Той те обичаше повече от всекиго на този свят.
Прощавай.
Още не мога да проумея защо трябваше и в кораба да съм в шибаната щайга.
Спасих ти живота. Ако хванат теб, ще хванат и мен.
Не мога да кажа, че чувствам вина, задето те оставих в "шибаната щайга".
Знаеш ли какво е да си пъхаш лайната през тези дупки?
Не, знам само какво е да ги вземаш и да ги хвърляш зад борда.
Пентос?
Домът на колегата ми - Илирио Мопатис, търговец.
Запознахме се преди години чрез общи приятели.
Група хора, които разбираха какъв неподходящ крал е Робърт Баратеон.
Опитахме се да направим най-доброто за владенията,
като подкрепихме завръщането на Таргариен.
И така започна поредицата от грешки, които ни доведоха тук.
Положението се е влошило още повече.
Вестерос трябва да бъде спасен от себе си.
Това е много по-добро. - Милорд?
Не мисля, че съм лорд вече.
Оставаш ли си лорд, ако убиеш баща си?
Не вярвам да се отнема титла за курвоубийство.
Сигурно се случва постоянно.
Не си спирал да пиеш на идване. - В кутия. Защо да спирам сега?
Защото говорим за бъдещето на страната.
Бъдещето не става за нищо.
Както и миналото.
Същото ли искаш? Както винаги?
Ти... няма нужда.
Навик.
Синовете на Харпията? - Да, Ваша милост, беше върху тялото.
Досега не са убивали никого. - Беше въпрос на време, Ваша милост.
Винаги има съпротива срещу завоевателя.
Не ги завоювах аз, а собствените им хора.
Не ни виждат като хора, Ваша милост.
Ще трябва да се научат да виждат различно нещата, Мосадор.
Той не си рискува живота в битка за свободата си,
за да му я отнемат страхливци с маски. А аз не се настаних в тази пирамида,
за да гледам как в града настава хаос. Как се казваше Неопетненият?
Бял плъх, Ваша милост.
Искам да бъде погребан почетно, пред всички в Храма на Грациите.
Синовете на Харпията ще чуят за това. - Много ще се ядоса.
Ядосаните змии атакуват. Така по-лесно им се режат главите.
Намерете убийците и ми ги доведете.
Ваша милост.
Сив Червей. - Мисандей от Наат.
Исках да говоря с теб.
Защо дойде? - Бял Плъх - Неопетненият, който...
Чух, че открили тялото му в бардак.
Чух, че и други Неопетнени са посещавали мийрийнските бардаци.
Може ли да те попитам защо?
Защо един Неопетнен би отишъл в бардак?
Не зная.
Трябва да тръгвам.
Вдигни си щита. - Твърде тежък е.
Ако беше лек, нямаше да върши работа. Вдигни го.
Хайде, опитай пак.
Замахни. Дръж щита си високо,
инак главата ти ще прокънти като камбана.
Ти не трябва ли да се упражняваш? - Аз не съм новак.
Колко братя могат да се похвалят, че са убили бял бродник и денн.
Може би съм първият в историята.
Горе щита. - Имат нужда от здрава ръка.
Винаги е било така. Те са бракониери и крадци.
Не са войници.
Този ме мрази.
Ако изберат сир Алисър за новия лорд-командир... Той мрази диваците.
Всички диваци. - Не им давай да ни отпратят.
Не се знае. Сир Денис Малистър 20 години е командвал Сенчестата кула
и хората казват, че е добър човек. - Той е опонент на сир Алисър.
Сам, не им давай да ни отпратят. - Казах ти.
Където и да отидеш, ще те последвам. - Не можеш, ще те екзекутират.
Добре, трябва да запазиш баланс. Не го забравяй.
Горе щита.
Кралят иска да говори с теб.
Не ви ли е студено, милейди? - Никога.
Огънят на Господаря гори в мен, Джон Сняг.
Пипни.
Девствен ли си?
Не.
Хубаво.
Ваша милост, копелето от Зимен хребет.
Знаеш ли кой в момента е владетел на Зимен хребет?
Рууз Болтън.
Предателят, който продупчи сърцето на Роб Старк.
Не искаш ли да си отмъстиш за него?
Искам много неща, Ваша милост,
но съм Заклет брат на Нощния страж. - Говорих си със Заклетите ти братя.
Много от тях те харесват. - Добри хора са.
Много от тях - не. Видели са те да мъкнеш дивачка на север от Вала.
Защо? - Там й беше мястото.
Някои от братята мислят, че прекалено много харесваш диваците.
Родили са се от грешната страна на Вала. Това не ги прави чудовища.
Няма значение. Ще взема Севера от ръцете на крадците.
Тивин Ланистър е мъртъв, вече не може да ги пази.
Ще нанижа главата на Рууз Болтън на кол.
Но ако ще завладявам Зимен хребет, ще ми трябва повече хора.
Заклели сме се да не участваме... - Не говоря за проклетия Нощен страж.
Говоря за диваците.
Ваша милост, искате диваците да са сред редиците на армията ви?
Ако ме последват, ще ги помилвам. Ще завладеем Севера,
ще ги направя част от владенията. Ще им дам земя, на която да живеят.
Добро предложение. Много даже.
Ще им предложа живота и свободата им, ако Манс се закълне във вярност.
Не мисля, че това ще се случи.
Ти му се възхищаваш, нали? - Уважавам го.
Той те харесва. Убеди го да подгъне коляно...
Ваша милост. - ...или ще изгори.
Колко време имам? - До привечер.
Слънцето бързо залязва тия дни. Побързай, Джон Сняг.
Горе щита. Атакувайте, милорд!
Атакувайте! Не си кръстосвайте краката.
Синовете ми държаха меч в ръка, още преди да са провървели, а този...
Лорд Арин няма да бъде велик воин. - Велик воин ли?
Размахва меча като момиче с парализа. - Милорд.
Вдигнете меча, милорд!
Някои момчета се развиват по-бавно. Още е млад.
На 13 е. Момчетата на 13 отиват на война.
Той има други дарби. - Нима?
Дарбата на великото име. Понякога това е предостатъчно.
Сбогом, лорд Ройс, благодарна съм ви. - Аз просто си свърших задълженията.
Не се съмнявам, че когато се завърна, уменията на Робин ще са подобрени.
Тук ще е в безопасност. А за уменията му...
нищо не мога да обещая.
Някога ще се насочим ли на север? Нали Санса имала брат в Черен замък.
На няколко дни път сме от кралския път.
Това ще ни отнеме... - На нас?
Ти си тук само защото Джайм Ланистър каза, че си в опасност в столицата.
Вече си на стотици мили от Кралски чертог.
Никой не знае как изглеждаш. На никого не му пука, в безопасност си.
Но аз съм ваш скуайър. - Ти знаеш ли какво значи това?
Слуга на рицар. - Аз не съм рицар,
което значи, че ти не си скуайър. - Къде бих отишъл?
Не ме интересува. Не съм ти майка.
Заклехте се да откриете дъщерите на Старките.
Открих Аря, не искаше защитата ми.
Но Санса може и да я иска. - Ще си затвориш ли плювалника?
Не съм ти искала съвета.
Не искам никой да ме следва. Аз не съм водач.
Аз исках само да се бия за лорд, на който вярвах.
Добрите лордове са мъртви, а останалите са чудовища.
Каза на лорд Ройс, че отиваме в Пръстите.
Така е.
Но пътуваме на запад. - Да.
Ако искаше да ни предаде, вече щеше да го е направил.
Лорд Ройс може да е благороден, за какъвто се мисли,
но той не е сам в онзи замък. Доверяваш ли се на всички рицари,
лейди, коняри и слугини?
Не, но ти доверяваш ли се на коларя или рицарите?
Не, но им плащам добре
и знаят какво очаква онези, които ме разочароват.
И къде отиваме? Някъде, където се доверяваш на всички?
Отиваме в далечни земи, където дори Церсей не може да те докопа.
Това беше голям шок за всички ни.
Баща ви беше сила, която трябваше да се вземе под внимание.
Наистина. Не бих си позволил да твърдя,
че го познавах, но дори когато човек застанеше до него,
разбираше каква застрашителна личност е.
Каква могъща сила.
Благодаря за милите думи.
Искрени съболезнования, Ваша милост. Тази трагедия...
Никога не съм се доверявал на Варис. Често предупреждавах...
Ваша милост.
Братовчеде Лансел, едва те познах. - Искрено ви съчувствам.
Съжалявам за вида на сина ми. - Не се тревожи, чичо.
Наричат себе си "врабците". Проклети фанатици.
Религията е важна, но си има някакви граници.
Не биха посмели да дойдат тук, докато Тивин беше жив.
Сигурна съм, че ще го преодолее, каквото и да е.
Извини ме. - Разбира се.
Раните ти от битката при Черна вода са заздравели.
Не раните ми имаха нужда да заздравеят.
Как да ти помогна?
Можеш да ми простиш.
Какво може да си сторил, че да се налага да ти прощавам?
Поведох те към мрака. - Едва ли някога си повел някого.
Изкуших те да се отдадеш на нашите неестествени отношения.
Освен това - кралят...
...ловът му за глигани.
Виното му.
Нямам представа за какво говориш. - Вече съм променен човек.
Открих мир в светлината на Седемте.
И ти можеш. Те бдят над нас,
готови да предложат милостиня или справедливост.
Скоро това ще бъде техният свят.
Ще се моля за душата на баща ти.
Денят, в който душата на Тивин Ланистър има нужда от теб...
Изглежда като Дорн. - Не е вярно.
Напротив. Ето това е Слънчево копие.
Тук са планините. А тук е...
Слънчева змия? Каменно копие?
Пясъчен камък. - Да.
Вярно, Пясъчен камък.
Ето тук. - Добре.
Дорн е. - Трябва да го посетим.
Мисля, че ще си изкараме чудно, ако съдя по опита си.
Би било чудесно. Дорн, Планински рай.
Където и да е, освен тук.
Вече закъсняхме за вечерята.
Много почтителна си. - Много съм гладна.
Как се казваш? - Оливар, милейди.
Опасявам се, че брат ми кара краля да чака, Оливар.
Милейди.
Не може ли да си малко по-дискретен? - Защо?
Всички знаят за мен. - Всички знаят всичко за всеки.
Защо да го пазя в тайна на такова място?
И все пак не е редно да караш годеницата ти да чака.
Годеницата ми? Я моля ти се.
Тивин е мъртъв, което значи, че Церсей не е длъжна да се омъжва.
За твое щастие. - И за твое нещастие.
Мислиш, че искам онази жена да е омъжена за брат ми?
Ако не се омъжи за мен, вместо в Планински рай, ще е в столицата.
Tова значи, че ще си в капан с тъщата си.
Може би.
Може би ли? - Може би.
Евнуха, Паяка, надзорника на слухарите.
Дяволчето, Получовека.
Има по-бързи начини да се убиеш. - Но не трябва да си страхливец.
Ти си много неща, приятелю, но не и страхливец.
Не ми каза защо ме освободи. - Не можех да откажа на брат ти.
Да откажеш на Кралеубиеца? Опасна работа.
Не по-опасна от освобождаването ми. Рискува си живота, поста - всичко.
Защо? Не си ми роднина. Не си длъжен.
Не го направих за теб. Направих го за Седемте кралства.
Седемте кралства няма да бъдат спасени от едно джудже пияница.
Не вярвам в спасители, а в талантливи мъже, важни за предстоящата война.
Ще трябва да си намериш друг воин. Аз приключих с Вестерос и той с мен.
Имаш много прекрасни качества, самосъжалението не е едно от тях.
Всеки глупак може да се роди във властно семейство.
Но за да си заслужиш властта, се изисква работа.
Не съм сгоден за работа. - Аз не мисля така.
Имаш инстинкта на баща си за политика и си състрадателен.
Състрадателен? - Да.
Убих любимата си с голи ръце. Пронизах баща си с арбалет.
Не съм казвал, че си перфектен. - Какво точно искаш?
Мир. Просперитет.
Земя, в която безвластните не стават жертва на властните.
Където замъците са от сладкиши и рововете са пълни с боровинково вино.
Безвластните винаги са ставали жертва на властните.
Така човек придобива власт. - Може би.
А може би толкова сме свикнали с ужаса,
че не предполагаме друг начин. - Ако ти стоеше на Железния трон,
щеше ли да всяваш нещастие навсякъде?
Няма да седна на Железния трон. - Така е.
Но можеш да помогнеш на другиго да се покачи по стълбите и да седне.
Седемте кралства имат нужда от някой по-силен от Томен,
но по-внимателен от Станис.
Владетел, който да сплашва лордовете, а хората да вдъхновя.
Владетел, обичан от милиони, с могъща армия и подходящ род.
Успех в търсенето му. - Кой е казал, че трябва да е мъж?
Имаш избор, приятелю. Можеш да останеш в двореца на Илирио
и да се напиваш до смърт,
или да яздиш с мен до Мийрийн, да се срещнеш с Денерис Таргариен
и да решиш дали светът си заслужава да се бориш за него.
Може ли да се напивам до смърт по пътя към Мийрийн?
Кога Неопетнените започнаха да патрулират улиците?
Изглежда приятелите ти са правили пакости.
Мисията ни до Юнкай завърши с огромен успех.
Мъдрите господари от Юнкай се съгласиха да отстъпят властта
на съвет от старейшини, съставен от бивши роби и робовладелци.
Резултатите ще ви бъдат представени. - Хубаво.
Поискаха някои концесии. - Концесии?
Политиката е изкуството на компромисите, Ваша милост.
Аз не съм политик, а кралица. - Простете. Така е, разбира се.
все пак е по-лесно да се управляват щастливи поданици, вместо ядосани.
Не искам господарите да са щастливи.
Забогатели са от робството. Аз сложих край на това.
Те не искат да се върне робството.
Искат отново да се отворят арените за битки.
Арените? Там, дето робите са се били до смърт?
В новия ви свят свободни мъже ще се бият с други свободни мъже.
Бойците, които освободихте, се молят за тази възможност.
Попитайте някой от тях. - Никакви арени.
Ако ги отворите, ще покажете, че уважавате традициите на градовете.
Не уважавам традицията да се избиват хора.
Ако... - Още колко пъти да откажа?
Каквото и да иска от мен, няма да го получи.
Ако си мисли, че ще отворя арените за битки...
Аз мисля, че трябва да ги отвориш. - Какво?
Майка ми беше курва. Бях ти казал.
Обичаше да пие крушова.
С остаряването си, започна да печели все по-малко
и да й се пие все повече.
Та един ден, когато бях на 12, тя ме продаде на робовладелец,
който изчукала предната вечер. - Съжалявам.
Защо? Бях непослушно дете.
Не бях голям, но бях бърз. И обичах битките.
Продадоха ме на един мъж в Толос, който тренира бойци за арените.
Излязох да се бия на 16. - Продали са те в робство,
бил си се за живота си за забавление на господарите,
но искаш да се отворят арените? - Аз съм тук заради тях.
Научих се да се бия като дотракски воин,
норвошки жрец, вестероски рицар. Скоро бях известен.
10 000 мъже и жени крещяха името ми, когато излизах на арената.
Спечелих толкова пари на господаря си, че ме освободи, като умря.
Станах част от Вторите синове. После срещнах теб.
Ти си кралицата. Всеки го е страх да каже истината.
Всички, освен мен.
Вече имаш хиляди врагове по света.
Видят ли слабо място, ще нападнат.
Покажи на какво си способна, тук и сега.
Затова наредих на Неопетнените да патрулират.
Всеки с един сандък злато може да си купи армия Неопетнени.
Ти не си Майката на Неопетнените. Ти си Майката на драконите.
Не искам отново да ми връчат костите на някое дете.
Никой не е виждал Дрогон от седмици. Сигурно е на другия край на света.
Вече не мога да ги контролирам.
Драконова кралица без дракони... не е кралица.
Визерион?
Регал?
Спокойно. Успокойте се.
Ето ни тук. - Да.
Когато се запознахме, ти беше мой пленник.
А сега, за последната ни среща...
Няма нужда да е последна. - Да, но ще е.
Знаеш ли какво иска Станис? - Иска да подгъна коляното.
Иска свободния народ да се бие за него.
Ще му призная обаче, че е дързък.
Нали е крал все пак. - Тъй е.
Уважавам го. Ако получи това, което иска,
вероятно ще е по-добър владетел от останалите през последните 100 г.
Но аз никога няма да му служа.
Каза, че не си дошъл за земя. Каза, че хората ти са страдали достатъчно.
Така е. Не искам да проливат кръв и за Станис Баратеон.
Прекара си живота в убеждаване на 90-те клана да се обединят
за пръв път в историята. денни, хората на Рогова стъпка,
клановете от големите ледени реки, дори великаните.
Посветил си си живота за това. Не си го направил за славата.
Ти ги обедини, за да ги спасиш, защото нямаше да оцелеят зимата
на север от Вала. Оцеляването им не е ли по-важно от гордостта ти?
Гордост?
Майната й.
Не става въпрос за нея.
Тогава подгъни коляното и спаси хората си.
Последваха ме, защото ме уважаваха. Те вярваха в мен.
В мига, в който коленича пред южняшки крал, всичко си отива.
Колко хиляди човека има отвън? Колко жени? Колко деца?
Защо отказваш да ги спасиш?
Страхуваш се да не изглеждаш уплашен. - Напротив, уплашен съм.
Няма нищо срамно в това.
Какво избраха? Обезглавяване?
Обесване?
Ще те изгорят жив.
Лош начин да си отидеш.
Ще бъда честен с теб, не искам да умра.
И изгорен на клада - не искам хората да ме помнят като такъв.
Обгорен и пищящ.
Но го предпочитам пред това да предам всичко, в което вярвам.
Какво ще се случи с хората?
Запазваш си достойнството и умираш прав,
а те ще пеят песни за теб.
Предпочиташ да изгориш, вместо да коленичиш. Велик герой.
Докато не дойде зимата и не ни убият белите бродници,
и не останат хора, които да пеят.
Ти си добър момък. Наистина.
Но ако не можеш да разбереш защо не си изпращам хората
във война на чужденци, няма смисъл да обяснявам.
Мисля, че правиш ужасна грешка.
Единственото, което съм искал, е свободата да правя грешки.
Манс Райдър, наричали са те Краля отвъд Вала.
Вестерос има един истински крал.
Коленичи и ти обещавам милостинята си.
Коленичи и ще останеш жив.
Много години съм живял тук.
Пожелавам ви успех в предстоящите войни.
Всички трябва да направим избор.
Мъж или жена, млад или стар,
лорд или селяк, изборите ни са еднакви.
Избираме светлината или мрака.
Избираме доброто или злото.
Избираме истинския бог или измисления.
Свободни народе, има един истински крал и той се казва Станис.
Тук стои измисленият ви крал.
Вижте какво се случва с онези, които изберат мрака.
Превод и субтитри EurekAa
http://subs.sab.bz Translator's Heaven 2015