Jeg kondolerer. Han var en god mand.
Barristan den Dristige blev han kaldt.
Han krydsede et helt kontinent for at tjene mig. Han var en tro ven.
Han døde i en gyde, slagtet af kujoner, der gemmer sig bag masker.
Vi kan forskanse os i pyramiderne og anvende dem som base.
Så renser vi byen.
Kvarter for kvarter, gade for gade.
Til rotterne intet sted har at skjule sig.
Jeg foretrækker dit forslag fra før. Saml de store slægters overhoveder.
Men... jeg er min slægts overhoved.
Nej, Eders Nåde, jeg var ikke indblandet!
Træd frem.
De kan ikke gøre det her.
Et skridt til.
De æder jer, hvis jeg beder dem om det.
Måske endda hvis jeg ikke gør.
Mine børn.
Man siger, at jeg burde skille mig af med dem.
Men en god mor giver aldrig sine børn fra sig.
Hun tugter dem, hvis hun må.
Men hun mister ikke troen på dem.
Hvem er uskyldig? Måske er I alle...
Måske er ingen af jer.
Måske bør jeg lade dragerne afgøre det.
Valar morghulis.
De skal ikke overfodres.
I morgen måske.
"Daenerys forsvarer sin stilling, men hun har mange fjender."
"Hun nægter at rejse, før slavernes frihed er garanteret."
- En enestående kvinde. - Og ensom. Belejret.
Uden familie til at vejlede eller beskytte sig.
Hendes sidste slægtning er langt borte.
Uduelig og døende.
Sig ikke sådan, mester Aemon.
En Targaryen, som er alene i verden, er noget så forfærdeligt.
- Mester Aemon. - Kommandant.
Jeg vil gerne tale med mesteren i enrum.
- Hvordan har De det? - Som en 100-årig, der fryser ihjel.
Jeg har brug for Deres råd. Der er noget, jeg ønsker... eller må gøre.
Men det vil splitte Nattens Vogtere.
Halvdelen vil hade mig, så snart jeg giver ordren.
Halvdelen hader Dem allerede. Gør det!
- De ved jo ikke, hvad... - Ligegyldigt. De gør.
De vil ikke finde megen glæde i Deres stilling.
Men med lidt held vil De finde styrken til at gøre det, De må.
Dræb drengen, Jon Snow. Vinteren er nær.
Dræb drengen...
...og lad manden fødes.
Hvor er resten af de frie folk taget hen?
Hvem leder dem?
De fulgte Mance. De vil ikke følge nogen anden.
Hvad med dig?
Det er svært at lede i lænker.
- Og hvis jeg slap dig fri? - Hvorfor skulle du gøre det?
- Vi er ikke hinandens fjender. - Du dræbte mine venner.
I 8.000 år har Nattens Vogtere svoret at beskytte menneskets rige.
I 8.000 år har vi svigtet den ed.
I hører til menneskets rige. Alle sammen.
- Vil alt forandres nu? - Ja.
- Hvorfor nu? - For nu er jeg kommandant.
Hvad ønsker du af mig, kommandant?
Drag nord for Muren, saml de frie folk og før dem hertil.
Jeg åbner portene. De får land at slå sig ned på syd for muren.
De vil ikke knæle for dig. Heller ikke jeg.
De skal ikke knæle for mig. De skal kæmpe med mig.
Beder jeg dem kæmpe med kragerne, tvinger de mig til at æde mine tarme.
Hvad med dem, der kan ikke kæmpe? Kvinder, børn, gamle og syge?
Du dømmer dem til døden eller værre-
- fordi du er for stolt til at slutte fred.
Eller måske er du ikke stolt.
Måske er du bare en kujon.
Det er let at sige til en mand i lænker.
Dit folk har brug for en leder, der vil føre dem syd for Muren.
Tiden er knap. Når vandrerne kommer, når de dit folk først.
Slut ikke fred for din egen skyld. Slut fred for dit folks skyld.
- De er ved Hardhome. Kender du det? - Storrold's Point.
Du får ti heste og ni mænd. Du kan være fremme på en uge.
Vi får brug for skibe.
Kong Stannis kan stille sin flåde til rådighed.
Så lad gå.
Men du kommer med mig.
Du er kommandant. De skal høre det fra dig.
De skal vide, at skibene ikke bliver sat i brand midt på havet.
Du kommer med. Ellers rejser jeg ikke.
- Vil du hente vildlinger hertil? - Ellers dør de i tusindtal.
Lad dem dø. Så har vi mindre fjender at kæmpe mod.
- Færre. - Hvad?
Der er god jord i Gaven. Et dusin efterladte landsbyer...
Og hvorfor forlod bønderne dem mon? Fordi vildlingerne plyndrede dem.
De myrdede dem, som drengens familie.
Vi har kæmpet mod dem i tusinder af år.
- De har myrdet bønder og brødre. - Og vi deres.
Jeg følger Dem hvor som helst. Det ved De.
Men de dræbte Grenn og Pyp.
De dræbte 50 brødre. Det kan jeg ikke glemme eller tilgive.
Du var ved De første mænds næve. Du ved, hvad der venter dem.
Vi kan leve med vildlingerne eller lægge dem til de dødes hær.
Hvad end de er nu, er de bedre end det.
Tak.
Olly.
Har du noget at sige til mig, så sig det.
Det gør intet.
De mener det vel ikke alvorligt? Vil De slutte fred med vildlingerne?
- Det er bare list, ikke sandt? - Nej.
De brændte min landsby ned og skød en pil gennem min fars hoved.
De slagtede min mor og alle, jeg nogensinde har kendt.
Jeg ved, hvordan det er at miste dem, man elsker.
Jeg ved, at det her er svært for dig.
Men vinteren nærmer sig.
Vi ved, hvad den fører med sig, og vi kan ikke stå imod alene.
Behøver De noget andet, kommandant?
Nej.
Hun er langt væk fra Lannister. Det her er hendes hjem.
Lady Sansa er måske bedre stillet her.
Hos Bolton-slægten, som myrdede hendes mor og bror?
Sansa er i fare, selv hvis hun ikke indser det.
Tak.
- Har De boet her længe? - Ja.
Kendte De lord Eddard?
Jeg kendte ham. Og hans far før ham.
- Men Stark-slægten er borte nu. - Ikke dem alle.
- Jeg ved, hvem der sidder på borgen. - Det ved alle. Bolton.
Jeg taler ikke om Bolton.
Jeg må sende bud til hende, til Sansa Stark.
- Hvem er De? - En, der svor at beskytte hende.
- Svor til hvem? - Hendes mor.
- Hendes mor er død. - Det løser mig ikke fra eden.
Jeg tjente lady Catelyn. Jeg tjener hende stadig.
Hvem tjener De?
Kom tilbage.
- Du stirrede på hende. - Vi skal giftes.
Så jeg må se på hende fra tid til anden.
- Vi skulle jo giftes. - Ja, da jeg en horeunge. En Snow.
Jeg er en Bolton nu. Mine ønsker er ikke længere det vigtigste.
Jeg må sikre slægtens overlevelse.
- Synes du, at hun er køn? - Selvfølgelig. Jeg er ikke blind.
Du synes også, at hun er køn.
Jeg ser frem til bryllupsnatten. Men jeg vil have tid nok til dig.
Jeg gifter mig måske også.
Du er kennelmesterens datter. Vil du gifte dig med staldmesterens søn?
Du er min. Du skal ingen steder.
Og lad nu ikke din jalousi kede mig. Du ved, hvordan det går.
Du vil vel ikke kede mig, vel, Myranda?
Aldrig.
Undskyld, my lady. Jeg er kommet for at fylde vandfadet.
De har stadig venner i Norden. Hvis De er i fare-
- så tænd et lys øverst oppe i tårnruinen.
- Men hvem... - De er ikke alene.
Sikken fin kjole.
- Hvem har syet den til Dem? - Det har jeg selv.
- Hvem er De? - Myranda. Kennelmesterens datter.
Må jeg?
Den er vidunderlig. Sikke fine sømme.
- Hvem lærte Dem det? - Min mor.
- Jeg kondolerer. - Tak.
Men det, hun lærte Dem, var en gave.
Hver gang De bærer noget, De har syet, kan De mindes hende.
- Jeg ville hellere have en mor. - Ja, det er ikke det samme.
Men det er stadig godt at mindes, hvordan det var.
Jeg glemte næsten... Der er noget andet-
- som kan hjælpe Dem med at mindes.
Dernede for enden.
- Hvad er det? - Så er det jo ingen overraskelse.
Gå bare, det er helt sikkert.
De vil ikke tro Deres egne øjne.
Theon.
De burde ikke være her.
Du stinker usædvanligt meget i aften.
Hæld vin op.
Har du noget at fortælle mig?
- Nej, my lord. - Reek...
- Hun så mig. - Hvem?
Lady Sansa. Hun kom til kennelen.
- Så hun dig? - Undskyld, herre, jeg troede ikke...
Kom her.
Du må ikke have hemmeligheder for mig. Ned på knæ.
Ræk mig din hånd.
Du er tilgivet.
- Er Deres gemakker passende? - Ja. Tak, my lord.
Lad mig.
- Mor? - Tak, Ramsay.
My lady, i Norden er vi alle familie.
Blodets bånd rækker tusinder af år tilbage, så skål for vores bryllup.
Må vores lykke spredes fra Moat Cailin til Last Hearth.
For jeres bryllup.
Det er svært at komme til et fremmed sted...
Det her er mit hjem. Det er menneskene, der er fremmede.
De har ret, meget fremmede.
Mere vin, tak!
Jeg hører, at I er blevet genforenet. Og et passende sted.
Jeg antager, at I sidst talte sammen i netop dette rum.
Er De stadig vred på ham, efter han...
For det, han gjorde? Bare rolig. Norden husker.
Jeg straffede ham for det. Han er ikke jernfødt længere.
Han er ikke Theon Greyjoy længere. Han er et nyt menneske.
En ny person i hvert fald.
- Ikke sandt, Reek? - Jo, herre.
- Det hedder han nu. Reek. - Hvorfor gør De det her?
Fordi Reek har noget at sige til Dem. Ikke sandt, Reek?
En undskyldning?
Bed lady Sansa om forladelse for dine handlinger.
Bed om forladelse for mordet på hendes to brødre.
- Undskyld. - Se på hende, Reek.
En undskyldning betyder intet, hvis man ikke ser personen i øjnene.
- Undskyld. - For hvad?
For at jeg dræbte Deres brødre.
Så er det afklaret.
Hvilken lettelse for os alle. Stemningen var så trykket.
Ved De hvad, my lady?
Da han har myrdet Deres brødre, og resten af familien er borte...
...er Reek det nærmeste, De kommer en levende slægtning.
Reek! Du skal føre bruden op.
Nogen skal jo. Og hvem er bedre?
Er det godt?
- Ja, ja, udmærket. - Strålende.
Walda og jeg har også godt nyt at berette, nu vi alle er samlet.
Vi skal have et barn.
- Jeg er så glad på jeres vegne. - En dreng, mener mester Wolkan.
Hvordan kan du være sikker? På at hun er gravid.
Jeg mener... Hvordan kan du se det?
Mester Wolkan har forsikret os om det.
- Hvordan klarede du den? - Hvad?
- At gøre hende gravid. - Det ved du nok.
Selvfølgelig, men hvordan fandt du den?
Du bragte skam over dig selv, da du viste det udyr frem.
Og hvis det er en dreng?
- Du er bekymret for din stilling. - Den er uomstridt. Jeg er din søn.
Indtil et bedre alternativ dukker op.
Du har aldrig spurgt om din mor.
Hvorfor skulle jeg det? Hun fødte mig og døde.
Og her er vi.
Hun var en bondepige. Køn på en simpel måde.
En møllers hustru. De giftede sig uden mit vidende og min tilladelse.
Jeg hængte ham og tog hende under det træ, han dinglede fra.
Hun kæmpede imod. Jeg kunne have hængt dem begge.
Et år senere kom hun til min port med et barn, som hun påstod var mit.
Jeg var lige ved at prygle hende og kaste barnet i floden.
Men da jeg så på dig, så jeg, hvad jeg ser nu.
Du er min søn.
Stannis Baratheons hær står ved Castle Black, men ikke længe.
Han er ude efter Jerntronen, og vejen dertil går gennem Winterfell.
Han har tænkt sig at erobre Norden.
Men Norden er vores. Din og min.
Vil du hjælpe mig med at besejre ham?
Ja.
- Er det alle de bøger, der findes? - Alle bøger?
- I hele verden? - Nej.
Der findes tusinder af bøger. Dette bibliotek er faktisk ret lille.
- Var der flere bøger i dit hjem? - Min far er ikke den mest belæste.
- Citadellets bibliotek er nok størst. - Hvor er det?
Citadellet? I Oldtown.
- Undskyld, jeg ikke ved så meget. - Gilly! Se på mig.
Du kan 100 ting, jeg ikke kan.
Du kan tænde bål med vådt træ, lave mad, sy et sår sammen...
Og vaske og feje... Hvorfor er Citadellets bibliotek størst?
- Mestrene træner der. - Som mester Aemon?
Jeg ville være mester som barn.
I stedet blev jeg en Nattens Vogter.
Der er også meget mere spænding heroppe.
Og jeg havde aldrig mødt dig.
Eders Nåde.
- Du er vel Samwell Tarly? - Ja, Eders Nåde.
Randyll Tarly er din far.
Han besejrede min bror i slaget ved Ashford. Roberts eneste nederlag.
Jeg frarådede ham at tage så langt vestpå, men han lyttede aldrig.
Din far er en dygtig soldat. Men du ligner ikke en soldat.
- Men du dræbte en hvid vandre. - Ja, Eders Nåde.
- Hvordan? - Med en dolk af drageglas.
- Obsidian. - Ja, vi har det på Dragonstone.
- Hvorfor dræber obsidian vandrere? - Det ved jeg ikke.
I de gamle skrifter står der blot, at skovens børn jagede med drageglas.
Lady Melisandre har sagt, at døden marcherer mod Muren.
Jeg har set den, Eders Nåde. De dødes hær.
- Når den kommer... - ...må vi kunne bekæmpe dem.
Læs videre, Samwell Tarly.
- Tiden er inde. - Eders Nåde...
Bør vi ikke vente? Jon Snow kan have tusinder af vildlinger med sig.
Hvis han vender tilbage. Vi har allerede flere heste og mænd.
Men overtaget svinder for hver dag. Vinteren er nær.
Giv ordren. Vi tager af sted ved daggry.
Et dusin mænd må bevogte dronningen og prinsessen.
Det behøves ikke. De kommer med.
- Er de ikke sikrere... - Her?
Halvdelen af vogterne er mordere og voldtægtsmænd. Nej, de kommer med.
Som De vil, Eders Nåde.
Tror De, at far lader mig se krypten?
I Winterfell. Alle Nordens konger ligger begravet der.
En sag ad gangen. Vi må indtage borgen først.
- Bliver der kamp? - Ja, men De kommer ikke...
Nok snak om kamp, ser Davos. De skræmmer jo barnet.
- Jeg er ikke bange. - Men det er jeg.
- Lov at beskytte mig i kampen. - Det lover jeg.
Jeg håber, at du ved, hvad du gør. Jeg behøver mine skibe.
De får dem tilbage. Jeg sværger.
Tryg rejse, Eders Nåde. Og tak.
- Stig op! - Af sted!
Nej. Du er stadig for svag.
Hvor længe har jeg været her?
I tre dage.
Ser Barristan?
Jeg svigtede ham.
Jeg svigtede mine mænd. Jeg svigtede min dronning.
Du har ikke svigtet nogen. Du kæmpede bravt.
Du vil kæmpe igen.
Skammer du dig?
Det var et baghold, og de var i overtal.
Det er ikke derfor.
Såret i krig... Det er ikke skammeligt.
Jeg skammer mig, for da kniven trængte ind, og jeg faldt...
...var jeg bange.
- Alle frygter døden. - Nej, ikke døden.
Jeg frygtede, at jeg aldrig skulle se Missandei fra øen Naath igen.
- Herrerne fik, hvad de fortjente. - Får alle det, har jeg intet folk.
Ser Barristan rådede mig altid til at udvise nåde.
Daario mener, jeg bør dræbe herrerne og lade resten klare sig selv.
Hvad synes du?
Jeg tror ikke, at jeg er egnet til at have en mening, Eders Nåde.
Du er lige så egnet, som nogen anden. Du ved, hvorfor jeg er her.
Og du ved, hvem der vil lide, hvis jeg mislykkes. Så hvad synes du?
Jeg ved kun, hvad jeg har set.
De har lyttet til deres rådgivere.
De har stolet på deres erfaringer og afvejet deres valgmuligheder.
Og De har ignoreret Deres rådgivere...
...fordi der var et bedre valg. Et, kun De kunne se.
- Min dronning, gør ikke det her. - Hvad med valar morghulis?
Jeg ville ikke dø som en kujon.
Åbenbart vil jeg slet ikke dø.
Det kræver mod at indrømme frygt, og at indrømme en fejltagelse.
Jeg ville sige, at jeg tog fejl.
Jeg tog fejl, og De havde ret.
Om traditionen.
Om at forene byens folk.
Jeg genåbner kampgrotterne for frie mænd.
Slaveriet vil aldrig vende tilbage til Meereen.
Ja, min dronning.
For at forstærke båndet til Meereens folk-
- vil jeg ægte overhovedet af en gammel slægt.
Heldigvis er en frier allerede på knæ.
Bare rolig. Jeg har ikke brækket noget, tror jeg.
Hvor er vi nu? Ikke på floden Rhoyne.
Lange perioder med surmulende stilhed afbrudt af enkelte slag i ansigtet.
Typisk Mormont.
Lad os begynde igen.
Jeg undskylder for tidligere. Min mund løber af og til af med mig.
Vores rejse behøver ikke at være ubehagelig.
- Vi vil tilbringe meget tid sammen. - Ja.
Vores samvær kunne være hyggeligt, hvis vi havde lidt vin.
Ingen vin.
Jeg er en person, der drikker.
Folk, der drikker, må blive ved med at drikke. Ellers er de ikke...
- Du sejler gennem Valyrien. - Ja.
- Har du gjort det før? - Nej.
Skal Daenerys også have en souvenir hjemmefra?
Du rækker nok.
Du ved vel, hvad man siger? Undergangen hersker endnu i Valyrien.
Hvad med dæmonerne og flammerne? Frygter du ikke undergangen?
Nej, men det gør piraterne.
Det rygende hav.
Hvor længe mon der går, før vi kan bygge byer som den igen?
I tusinder af år var valyrierne de bedste i verden til næsten alt.
- Og så... - Så var de ikke.
Så var de ikke.
"De holdt om hinanden og vendte ryggen mod slutningen."
"Bakken, der sprækkede, og mørket, der åd himlen-
- de så varme flammer, der endog brændte drager-
- ville aldrig blive det sidste, deres øjne skulle se."
"En flue på væggen, havets stormpiskede bølger..."
"...en tusindårig by og alt, hvad mænd havde lært:
Undergangen fortærede det hele, og ingen af dem vendte sig."
Jeg ville gerne klappe...
Dette er vel det. Det er, hvad der består.
Hvad var det?
Stenmænd! Lad dem ikke røre dig.
Bag mig!
Mormont, skær mig fri!
Mormont!
Tyrion.
Tyrion!
Du er uskadt.
Du er tungere, end man skulle tro.
Rørte nogen af dem dig?
Og dig?
Jeg har set gråskæl før, men aldrig sådan.
Det er vel derfor, de sender dem derhen.
En dolk i hjertet var mere barmhjertigt.
Tak, fordi du reddede mig.
Det var selvfølgelig unødvendigt, hvis du ikke havde kidnappet mig.
- Nå... hvad så nu? - Vi går.
Med lidt held finder vi et fiskerleje og en båd.
- Og hvis vi ikke er heldige? - Så har vi langt at gå.
Jeg samler træ til et bål. Prøv at hvile lidt.
Det var dit bedste forslag i dag.
Trine Nørgaard www.btistudios.com