SOSTŲ KARAI ŠEŠTO SEZONO ŠEŠTA SERIJA
Sudegink juos visus!
Kur mano sesuo?
Sudegink juos visus!
Prašau.
Sudegink juos visus!
Mera.
Jie mus rado.
Atleisk man.
Keliaukite su manimi. Tuoj pat.
Mirusieji nesiilsi.
Čia taip žalia.
Taip.
Pietuose nuo Riverlando
auga gerokai kitokie medžiai.
Klevai, guobos, bukai, tuopos.
Gluosniai.
Žinoma jau baigėsi vasara,
todėl pamatysi ir rudeninių spalvų.
Vis tiek žalumos čia daugiau nei bet kur kitur.
Tu jaudiniesi. Kai jaudiniesi, daug kalbi.
Nebyliu būti ne ką geriau.
Nemaniau, kad kada nors čia grįšiu po to,
kai tėvas privertė atsisakyti titulo,
palikimo
ir grasino nužudyti, jei to nepadarysiu.
Po to nesijauti laukiamas.
Ir tikrai nemaniau, kad pristatinėsiu jį savo šeimai.
Žinai, ką jiems sakyti.
Kad mažasis Semas yra tavo kūdikis.
Tai labai svarbu.
Jei jis manys, kad mažasis Semas yra jo anūkas,
priims jus.
Jis įgaus išsilavinimą. Išmoks skaityti.
O tu padėsi jį mokyti.
Ką pasakojai savo šeimai apie mane?
Pasakojau, kad sutikau tave Šiaurėje.
Ar pasakojai kaip toli Šiaurėje?
Pergamento skiautė buvo nedidelė.
Nepapasakojai jam iš kur aš iš tiesų?
Nepasakei jam, kad aš laukinė?
Problema ta...
Kad mano tėvui laukiniai nepatinka.
Jis tikėjosi, kad tapsiu tikru vyru "nužudęs keletą suknistų laukinių",
todėl geriau tokios temos vengti, jei tai įmanoma.
Manau, kad atvykome.
Semai.
Semai...
Sveika, mama.
Nemaniau, kad dar kada nors pamatysiu.
Atrodai nuostabiai.
Tala?
Tu jau moteris.
Tėvas sako, kad turiu tekėti už Saimuno Fosvėjaus.
- Jo geltino dantys... - Užteks, Tala.
Mama, čia Gili.
Tu nuostabi.
Malonu susipažinti, ledi Tarli.
O čia
mūsų sūnus Semvelas.
Sveikas, mažyli.
Čia aš. Tavo močiutė.
Ar galiu jį palaikyti?
Taip, žinoma.
Matau, kad esi smalsus.
Būsi išsimokslinęs žmogus kaip ir tavo tėvas.
O kur yra tėvas? Ir Dikonas?
Medžioklėje.
Prisijungs per vakarienę.
Užeikite į vidų. Juk nukeliavote tokį kelią.
Turbūt esate pavargę.
Eikš. Turbūt norėsi išsimaudyti po tokios kelionės.
Ir suknelės vakarienei.
Galėsi užsidėti vieną iš manųjų.
Kokią mėgsti spalvą?
Tamsiai mėlyną ar sidabrinę?
Galbūt sidabrinę. Eikš.
Galėsi miegoti viename iš mano miegamųjų, jei norėsi.
Kitos išeities nėra?
Bijai dėl jos?
Žinoma, kad bijau dėl jos!
Tiesiog tai atrodo pavojinga.
Visą kelią ji bus saugoma.
Tikėjimo kariai itin griežtai reaguoja
į tuos, kurie peržengia ribas.
Ir karalienė Mardžeri - ne tavo motina.
Manau, kad dievai palenks žmonių valią,
kad jie būtų jai švelnūs.
Ji atvėrė jiems savo širdį.
Ji visada buvo atsidavusi varganiems ir nelaimingiems.
O dabar ji atsidavusi ir dievams.
Ar norėtum ją pamatyti?
Ar jie tave sužalojo?
Ar skriaudė tave?
- Ne, Jūsų Didenybe. - Pasiilgau tavęs.
Labiau nei gali įsivaizduoti.
Greitai vėl būsime kartu
ir viskas bus geriau nei buvo iki tol.
Kaip geriau?
Greitai...
Atpirkimo žygis.
Jis sako, kad kitos išeities nėra.
Ar kalbėjai su juo? Aukštuoju žvirbliu?
Taip, keletą kartų.
O tu?
Taip, kalbėjau.
Jis ne toks, kokiu jį laikėme, ar ne?
Manai, kad išprotėjau.
Kalbu kaip beprotė.
Ne, nekalbi.
Tu teisi, jis toks nėra.
Jis gerokai...
Taip.
Jis kažkuo ypatingas.
Ypatingas jo požiūris į pasaulį.
Nelengva pripažinti kas iš tiesų esi.
Aš užtrukau.
Jis man padėjo.
Ką čia kalbi?
Tu esi geras žmogus. Visados buvai geras žmogus.
Geriausias mano pažįstamas žmogus.
Ką tik jam pasakojau kaip buvai atsidavusi vargšams.
Taip, lankiau jų pašiūres,
maitinau juos sriuba ir pasirūpinau, kad mane matytų tai darant.
Tačiau niekada jiems nedaviau to, ko jiems reikėjo iš tiesų.
Praleidau daug laiko galvodama apie tai kaip gerai mokėjau atrodyti geru žmogumi.
Pasakojau sau istorijas apie tai, kas esu
ir kodėl tai darau.
Tos istorijos kupinos melo.
Nesuprantu.
Viskas gerai. Tikrai.
Man palengvėjo atsikračius tų melų.
O kaip Loras?
Myliu savo brolį.
Visados mylėsiu savo brolį.
Jo siela tyra ir tobula.
Jo nuodėmės nepanaikina to tyrimo,
tik užgožia jį.
Jis turi jas išpirkti.
Visi turime.
Ankščiau ar vėliau. Vienaip ar kitaip.
Dievai visiems mums turi planą.
Su ja sunku vaikščioti.
Ji nuostabi.
Tu nuostabi.
Ši elniena labai skani.
Iš šiandienos medžioklės?
Ne.
Šiandienos laimikis dar neapdirbtas.
Ši elniena praeitos savaitės.
Žinoma. Atsiprašau.
Ilga kelionė.
Pataikiau į jį iš 60 metrų.
Vienu šūviu.
Įspūdinga.
Ar daug medžiojate prie Sienos?
O, taip.
Užtektinai.
Šiaurinėje Sienos pusėje,
jei nemedžioji, tai ir nevalgai.
Daugiausia elnius ar pasitaiko ir briedžių?
Triušius.
Kartais voveres.
Daugiausia medžioja mano draugas Džonas.
Kartais Edas.
Ir Gilė.
Iš jos irgi ne prastas medžiotojas.
Medžiotoja.
Manau, kad tai gan įprasta ten iš kur tu kilusi.
Kartą buvome sutikę vyriškį, lordą Amberį iš Last Harto, ar ne, Randilai?
Jis sakė, kad visas savo dukras moko medžioti.
Tėvas mokė tavo medžioti?
Mūsų tėvas niekada mūsų nemokytų.
Manau, kad mūsų tėvas galėtų išmokti keletos dalykų iš tavo tėvo.
Užteks.
Semvelai, norėtum dar duonos?
Taip, prašyčiau.
Ačiū, mama.
Dar neužtektinai storas?
Keliavau į pietus Lordo Vado įsakymu.
- Jis nori, kad... - Skaičiau tavo laišką.
Nori tapti meisteriu.
Taip.
Kai turėsiu savo grandinę,
grįšiu į Juodąją Pilį.
Maniau, kad Nakties Sargyba iš tavęs padarys vyrą.
Ar bent jau ką nors panašų į vyrą.
Tačiau tu vis tiek išlikai minkštas ir storas.
Nosis palaidota knygose.
Praleidai savo gyvenimą skaitydamas apie didesnių vyrų pasiekimus.
Lažinuosi, kad vis dar nesugebi sėdėti ant arklio ar valdyti kardo.
Randilai, būti Nakties Sargybos meisteriu yra didi garbė.
Jis moka naudotis kardu.
Jis nužudė Theną.
Nužudė baltąjį klajūną.
Tokio dalyko nėra.
Savo akimis mačiau mums keliaujant į Juodąją Pilį.
Įvarė durklą į klajūno širdį.
Rizikavo savo gyvybe, kad išgelbėtų manąją daugiau, nei kartą.
Jis didesnis karys nei bet kuris iš jūsų kada nors bus.
Keliaujant į Juodąją Pilį?
Kur jis nužudė baltąjį klajūną?
Iš kur tu?
Kaip susipažinai su mano sūnumi?
Nakties Sargyba atėjo į mūsų namus.
- Kur? - Gile.
- Šiaurinėje Sienos pusėje. - Šiaurinėje Sienos pusėje?
Tu laukinė.
Septynios Karalystės šimtmečiais kariavo su šiais laukiniais,
o aš sėdžiu prie stalo su viena jų
savo sūnaus dėka.
Matai tą kardą?
Širdažudis.
Buvo mūsų šeimoje penkis šimtus metų.
Valyrietiškas plienas.
Pasaulyje tokių liko tik keli.
Jis turėtų atitekti mano pirmajam sūnui po mano mirties.
Jam.
Jis niekada negaus to kardo.
Jei jis taptų Horn Hilo lordu Tarliu,
tai reikštų šios giminės pražūtį.
Palaikiau tave Moltauno kekše, kai pamačiau pirmą kartą
ir susitaikiau su tuo.
Kas dar jo norėtų?
Tačiau aš jį pervertinau.
Ne.
Mano sūnų suviliojo laukinė kekšė.
Ar taip man nori atsilyginti, berniuk?
Atsivedei tą padarą prie mano stalo ir privertei mane su juo vakarieniauti?
Gavai, ko norėjai, ar ne?
Pavainikį. Mišrūną pavainikį.
Gavai pakvietimą į mūsų namus.
Eikš, brangioji. Tala.
Praradau apetitą.
Jis rodo mums nepagarbą.
Tu pats sau rodai nepagarbą.
Tavo mama puiki moteris. Tu jos nevertas.
Kad ją pamaloninčiau, priimsiu laukinę. Ji galės dirbti virtuvėje.
Pavainikis užaugs čia.
Tačiau tai bus paskutinis tavo apsilankymas Horn Hile.
Atleisk, kad leidau jam taip su tavimi kalbėti.
Bijojau, kad jis atsisakys priimti tave su mažuoju Semu.
Aš ant tavęs nepykstu.
Pykstu, kad siaubingi žmonės
gali taip elgtis su gerais žmonėmis ir išsisukti nuo bausmės.
Kada tau reikės išvykti?
Iš pat ryto.
Atsisveikink su juo už mane.
Tu ne toks, kokiu jis tave laiko, Semai.
Jis nežino, koks tu.
Sudie, Gile.
- Semai? - Mes išeiname.
- Ką? - Susirink savo daiktus.
Aš nieko neturiu.
- Ką tu darai? - Mes turime likti kartu.
Visi.
O kaip tavo mama su seserimi?
Jos supras.
Tavo sesers suknelė.
Ji neprieštaraus.
Vis tiek ant tavęs ji geriau atrodo.
Semai.
Tai tavo tėvo kardas.
Tai mano šeimos kardas.
Semai.
Ar jis nebandys jo atsiimti?
Gali pabandyti.
Liūtas su rože tapo vienu.
Dėkoju dievams.
Ir tau, mano gražioji nuotaka,
žadu nemirštančią meilę.
Būk pasveikintas, Karaliau Džofri. Būk pasveikinta, Karaliene Mardžeri.
Pakelsiu tostą už savo naująją karalienę,
už ją teisingesnių nėra.
Brangusis dėde, ar pasidalinsi mano džiaugsmu ir būsi mano karališkuoju vynininku?
Gerkite sočiai, mano karaliau,
iš šios saldaus vyno taurės.
Tai paskutinis jo gėrimas.
Kerštas bus mano.
Nuodai!
Žmogžudystė!
Dūstu... Mirštu...
Krentu...
Ir tą padarė jis...
Mano piktasis neūžauga dėdė.
Mano pirmagimis sūnus.
Mano auksinis liūtas.
Niekšiškai nužudytas.
Meldžiu, kad rastum amžinąją ramybę
ir būtum išlaisvintas nuo skausmo ir nesantaikos.
Išgirskite mano maldą, žiaurieji dievai.
Geriau pasiimkite mane.
Nes neištversiu nė dienos be savo sūnaus.
Kokia širdgėla.
Šią tamsią dieną mano širdis kupina sielvarto.
Visos viltys prarastos.
Džiaugsmo nebėra.
Ir nebėra rytojaus.
Ką aš čia girdžiu ir užuodžiu?
Kai ką, ką greitai siųsiu į pragarą.
Metas išsiaiškinti, ar žmonės sako tiesą
ir Taivinas Lanisteris tikrai šika auksu.
Tu, pabaisa.
Nužudei mano žmoną, o dabar atimi savo tėvo gyvybę.
Šioje žemėje dar nėra buvę siaubingesnio vaiko.
Tebūnie prakeikta diena, kai suteikiau tau vardą.
Didžiausias mano nusikaltimas. Dabar privalau bėgti.
Ir plaukti per Siaurąją Jūrą
ir įvykdyti dar daugiau niekšyščių.
Nebijokite žiemos. Bijokite manęs!
Ačiū.
Ponios ir ponai, pristatau jums Bjanką,
Klarencą.
Pristatau jums Boboną.
Pristatau jums Kamelą.
Ir, žinoma,
mieląją ledi Krein.
Gerai padaužyk. Iškratyk tas blusas.
Publika buvom niekam tikusi.
Mergaite.
Ką čia darai?
Nieko.
Anądien mačiau tave publikoje.
Kiek kartų matei šį kvailą spektaklį?
Triskart.
Mokėjai?
Ne.
Atsimenu, kai aktoriai buvo atvykę į mano kaimą.
Irgi neturėjau pinigų, todėl įsėlinau.
Visai kaip tu.
Mačiau jų dažytus veidus, kostiumus,
klausiausi dainų,
verkiau, kai įsimylėjėliai mirdavo vienas kito rankose.
Pabėgau bei kitą dieną prisijungiau prie jų ir niekada negrįžau prie seno.
Puikiai vaidinat.
Galutinė mano kalba niekam tikusi.
Tačiau turiu būti atvira, o tokia esu visados,
scenarijus niekam tikęs.
Tai pakeiskite jį.
Be jūsų ant scenos tik bezdėtų, raugėtų ir tėkštų antausius.
Kaip tu jį pakeistum?
Karalienė myli savo sūnų labiau už bet ką.
Ir jis buvo atimtas iš jos jai nespėjus atsisveikinti.
Ji ne tik verktų.
Ji būtų pikta.
Ji norėtų nužudyti žmogų, kuris jai tą padarė.
Kuo tu vardu?
Mersi.
Turi itin išraiškingas akis, Mersi.
Nuostabūs antakiai.
Ar tau patinka apsimetinėti kitais žmonėmis?
Turiu eiti. Tėvas manęs laukia.
Ledi Krein, jie jus dievina.
Jie buvo myli. Arba girti.
Girti ir mieli.
Per Nedo mirtį niekas nesijuokė.
Tie žmonės blogesni už žvėris.
Tačiau jiems ji patiko. Jiems visi ji patinka.
Taip, tave dievina ir žmonės ir žvėrys.
Darau, ką galiu su tuo, ką man duoda.
Su tuo, ką tau duoda?
Pagalvojau...
Dabar visi tapome mąstytojais, ką?
Idėjų pilna iki krūtų.
- Neketinau... - Tu turi minčių, aš turiu minčių,
jis turi minčių.
Kodėl mano idėjos turėtų būti vertingesnės už tavąsias?
Gal dėl to, kad darau tai visą savo gyvenimą?
Kas gali kritikuoti mano darbą?
Tai mano profesiją. Žinau, ką darau.
Neturi teisės turėti nuomonę.
Saugokis jos.
Ji nori tavo mirties.
Ir?
Kaip ir tikėjausi.
Gaila.
Mergaitė turėjo daug dovanų.
Žadėjai man.
Neleisk jai kentėti.
Stot!
Milorde.
Draugai, atėjo metas.
Beprotybė įsiviešpatavo šiame mieste
ir į savo nagus įtraukė mano vaikus.
Tačiau dabar privalome ją nustumti
po akmeniu iš kurio ji pakilo.
Beprotybei atėjo galas!
Pirmyn, žygiuot!
Turtingi ir vargšai, kilmingi ir eiliniai žmonės,
jei nusidedame, privalome išpirkti savo nuodėmes.
Mardžeri iš Tairelių giminės
atėjo pas mumis būdama nusidėjėle.
Ji stojo prieš dievus
šventojoje septoje ir melavo.
Ji apsimetė nematanti savo brolio nuodėmių.
Užtraukė gėdą savo giminei,
savo karaliui ir sau.
Stot!
Veidu į priekį!
Suktis!
Lorde Taireli.
Sere Džeimi.
Apgailestaujame už sutrukdymą.
Atėjome karalienės Mardžeri ir sero Loro Tairelio.
Atiduokite juos mums ir mes eisime.
Neturiu įgaliojimų jų jums atiduoti.
Ir jūs neturite įgaliojimų jų pasiimti.
Teisingai.
Ietis!
Kalbu karaliaus Tomeno, pirmojo šiuo vardu, iš Barateonų giminės vardu.
Šiame reikale dievai jo valdžios nepripažįsta.
Jau įžeidėte vieną didžią šeimą.
Tai nepasikartos.
Žus visi žvirbliai
prieš Mardžeri Tairel pradedant eiti ta gatve.
Mirti tarnaujant dievams
būtų malonu mums visiems.
Mes to siekiame.
Tačiau šiandien to nereikės.
Nebus išpirkimo žygio.
Atsitraukt.
Karalienė Mardžeri jau išpirko savo nuodėmes
atvesdama kitą žmogų
į tikrąją Septyneto šviesą.
Kartu skelbiame
naują harmonijos amžių.
Šventą sąjungą
tarp karalystės ir tikėjimo.
Būkit palaiminti karaliau Tomenai ir karaliene Mardžeri!
Karalystės ir tikėjimas
yra stulpai ant kurio pastatytas pasaulis.
Kartu atstatysime Septynių Karalysčių šlovę.
Kas vyksta?
Jis mus įveikė.
Štai kas vyksta.
Kai puoli tikėjimą, puoli karalystę.
Žmogus puolantis karalystę yra netinkamas
būti karaliaus sargybos Lordu Vadu.
Buvau karaliaus sargybos narys, kai dar nebuvai gimęs.
Tau nebūtina to daryti. Tau nebūtina nieko daryti.
Turiu atsakyti dievams.
Tik ne tada, kai sėdi soste.
Karalystės sprendimas šiuo klausimu galutinis.
Ar man reikės nuogam vaikščioti gatvėmis?
O gal aš praleisiu kelis mėnesius septos požemiuose,
kol mane mokys apie dievų gailestį?
Ištikimai tarnavote savo šeimai ir karaliui daugybę metų.
Ir toliau tą darysite.
Tačiau ne šiame mieste.
Praradote ją?
Taip, tėve.
Tai pilis, ne suknista avis.
Juk vis dar žinote, kur ji yra.
Jūs nepraradote Riverano.
Leidote Blekfišui ją iš jūsų atimti.
Jis mus nustebino. Jis pažįsta pilį geriau nei kas nors kitas.
Paleidote Blekfišą po Raudonųjų vestuvių.
Turėjote jį šioje salėje ir leidote jam išeiti.
Kai liepiau jį sumedžioti ir nužudyti,
neradote jo.
Štai ką reiškia ką nors prarasti.
Dabar jis grįžo ir atsiėmė Riveraną.
Nemanau, kad teisinga mus kaltinti...
300 metų bučiavome Talių batus,
davėme jiems ir jų žuvimi dvokiančioms vėliavoms priesaikas.
Daugiau to nebus. Riveranas mūsų.
Atsiimkite jį.
Neturime tiek vyrų.
Turime 10 kartų daugiau vyrų nei suknistas Blekfišas.
Malisteriai sukilo prieš mus. Blekvudai taip pat.
Brolija Be Vėliavų ragina eilinius žmones kovoti prieš mus,
apiplėšinėja mūsų vežimus ir stovyklavietes.
Riveranas gali išlaikyti apgultį metus.
Jei norėsiu pasiteisinimų, leisiu vadovauti jai.
Jie juokiasi iš mūsų.
Nuo Riverlando
iki Karaliaus Uosto,
jie juokiasi iš mūsų.
Girdžių jų juoką miegodamas!
Aš dar gyvas, jūsų nelaimei.
Ir nepaliksiu šio pasaulio, kol jie visi neuždus nuo savo juoko.
Atsiimkite tą pilį.
Jis niekada nepasiduos, tėve.
Pasiduos.
Parodysi jam peilį,
kuriuo nužudei Robo Starko vaiką jo kekšės motinos pilve,
o tu jam parodysi peilį,
kuriuo perpjovei jo dukterėčios gerklę.
Ir priminsite jam,
kas vedė per Raudonąsias Vestuves.
Jo sūnėnas.
Pralinksmėkite, lorde Edmurai.
Keliausite namo.
Mane siunčia susitvarkyti su Blekfišu.
Panašu, kad Volderis Frėjus pats to nesugeba,
nes jam jau keturi šimtai metų.
Mane siunčia į Riverlandą,
kurio apgultis gali trukti mėnesius.
Geriau jau kur nors vadovausi armijai
negu sėdėsi septos požemiuose.
Aš nekeliausiu į Riverlandą.
Ką tada darysi?
Duosiu Bronui
didžiausią aukso maišą, kurį žmonės yra regėję
ir paprašysiu sukviesti geriausius jam žinomus žudikus.
Nusivesiu juos į septą ir pašalinsiu Aukštojo Žvirblio,
bei visų kitų žvirblių, kuriuos pavyks rasti, galvas.
- Negali. - Jis turi mūsų sūnų! Jis pavogė mūsų sūnų!
Jis sudraskė mūsų šeimą.
Kaip turėtume elgtis su žmonėmis, kurie mus drasko?
Turėtume elgtis su jais be gailesčio, tą ir padarysime.
Tačiau jei nužudysi Aukštąjį Žvirblį, iš septos gyvas neišeisi.
Be tavęs visą tai nueis perniek.
Tapsi mūsų armijos vadu kaip tau ir pridera,
kaip to norėjo tėvas.
Parodyk mūsų vyrams kam jie yra ištikimi.
Parodyk jiems, kas yra Lanisteriai
ir ką darome savo priešams.
Ir atsiimk tą kvailą pilį,
nes ji mūsų ir tu tą gali.
Greitai stosi prieš teismą. Turiu būti su tavimi.
Tai bus teismas kovoje.
Turiu Kalną.
Jie visi mus padarė stipresnius.
Jie neįsivaizduoja, kiek mes stiprūs.
Neįsivaizduoja, ką jiems padarysime.
Visados buvome kartu.
Visados būsime kartu.
Šiame pasaulyje esame tik mes.
Kodėl padėjai mums?
Mane atsiuntė Triakis Varnas.
Triakis Varnas negyvas.
O dabar vėl gyvas.
Kai paskutinį kartą tave mačiau, buvai dar berniukas.
Bebaimis berniukas.
Mėgai laipioti pilies sienomis. Gąsdindavai savo mamą.
Kas tu?
Dėde Bendženai.
Laiške, kurį man parašė Džonas,
buvo parašyta, kad dingai už Sienos.
Vadovavau žvalgų grupei giliai Šiaurėje,
ieškojome baltųjų klajūnų.
Tačiau jie rado mus.
Baltasis klajūnas į pilvą man dūrė lediniu kardu.
Paliko mane mirčiai.
Kad pasikeisčiau.
Miškavaikiai mane rado.
Sustabdė klajūnų magiją.
Kaip?
Visai taip kaip ir sukūrė juos.
Pats matei.
Drakono stiklas.
Drakono stiklo gabalas į širdį.
Dabar tu esi Triakis Varnas.
Neturėjau laiko mokytis. Negaliu nieko valdyti.
Privalai išmokti,
kol neatėjo Nakties Karalius.
Gerk.
Vienaip ar kitaip,
jis sugalvos kaip patekti į žmonių į pasaulį.
Kai tą padarys,
tu būsi ten ir jo lauksi.
Ir būsi pasiruošęs.
Viskas gerai?
Kiek dienų josime iki Mereno?
Mažiausiai savaitę.
Kiek laivų man reikės, kad savo kalasarą nuplukdyčiau į Vesterosą?
Dotrakius, visus jų arklius,
Nesuteptuosius, Antruosius Sūnus...
Mažiausiai tūkstantį laivų.
- Gal daugiau. - Kas jų tiek turi?
Niekas.
Kol kas niekas.
Josime į Mereną, paskui plauksime į Vesterosą.
Kas tada?
Atsiimsiu tai, kas mano.
Tu buvai sukurta ne tam, kad pilyje sėdėtum ant kėdės.
Kam aš buvau sukurta?
Tu užkariautoja, Daneiris Stormborn.
Palaukite čia.
Joju paskui ją.
Visi kalai pasirinkdavo tris kraujo raitelius,
kurie kovodavo šalia jo ir sergėdavo jį.
Tačiau aš ne kalas.
Aš nesirinksiu trijų kraujo raitelių.
Renkuosi jus visus.
Prašysiu iš jūsų daugiau nei bet kuris kalas
yra prašęs iš savo kalasaro!
Ar josite mediniais arkliais per juodąją druskos jūrą?
Ar žudysite mano priešus jų geležiniuose kostiumuose
ir griausite jų akmeninius namus?
Ar įteiksite man Septynias Karalystes -
dovaną, kurią man pažadėjo įteikti Kalas Drogas
priešais Kalnų Motiną?
Ar jūs su manimi?
Dabar
ir visados?
www.FiLMAi.in Tekstą vertė maškėbmw