Братко!
Прати ли гарваните?
Тарли, погледни ме.
Прати ли гарваните?
Това ти е работата. Единствената ти работа.
Трябва да се върнем на Вала. Пътят е дълъг.
Знаете срещу какво сме изправени. Трябва да ги предупредим.
В противен случай светът ще погине, преди да е свършила зимата.
ИГРА НА ТРОНОВЕ
Не си ли виждал великани досега, Джон Сняг?
Не се заглеждай много, срамежливи са.
Когато преодолеят свяна, ги обзема ярост.
А когато са ядосани, могат да забият човек в земята,
както се забива кол.
Врана!
Вижте! Иде врана!
Облечен си в неподходящ цвят. - И Манс е бил разузнавач.
Дълбоко в себе си всяка врана иска да лети свободно.
Ще имам ли свободата да си тръгна? - Разбира се.
А аз ще съм свободна да те убия.
Тези тук не уважават никого. Нямат бащи да ги научат.
Какво е станало с бащите им? - Някои са убити от врани като теб.
Не бъди толкова мрачен, Джон Сняг.
Ако Манс те хареса, ще доживееш до утре. Ако ли пък не...
Надушвам врана.
Убихме другите. Решихме, че този може да искаш да го разпиташ.
Какво ще знае една малка врана? - Той уби Корин Полуръката.
Иска да бъде един от нас.
Полуръката изби много мои приятели, два пъти по-едри от теб.
Баща ми казваше, че едрите мъже падат по-бързо от дребните,
ако пронижеш с меч сърцата им.
Много дребосъци са се опитвали да пронижат моето сърце.
Затуй има много малки скелети, погребани в горите.
Как се казваш, момче? - Джон Сняг.
Ваше величество.
Величество?
Чухте ли това? От сега очаквам да коленичите, щом пръдна.
Изправи се, момче.
Отвъд Вала не коленичим пред никого.
Значи ти си копелето на Нед Старк.
Благодаря за този дар, Господарю на костите. Оставете ни.
Момичето те харесва. Затова ли искаш да се присъединиш към нас?
Не се паникьосвай, момче.
Това не ти е Нощен страж. Няма да те караме да даваш обет за целомъдрие.
Този, когото помисли за крал, е Тормунд Ужаса на великаните.
Не вярвам, че това пале е убило Полуръката.
Беше наш враг. Радвам се, че е мъртъв.
Някога беше мой брат, когато ръката му си беше цяла.
Какво правеше с него?
Лорд-командирът ме прати на обучение при него.
Защо? - Искаше някой ден да стана водач.
И ето те тук. Предател, коленичил пред краля отвъд Вала.
Ако аз съм предател, значи и вие сте такъв.
Защо искаш да станеш един от нас, Джон Сняг?
Искам да бъда свободен. - Не. Не ми се вярва.
Мисля, че най-много искаш да бъдеш герой.
Ще те попитам за последен път. Защо искаш да се присъединиш?
Спряхме в дома на Крастър, преди да продължим на север.
Видях... - Какво си видял?
Видях Крастър да оставя собственото си момченце в гората.
Видях що за звяр го отнесе.
Значи си видял един от онези, това ли ми казваш?
И защо това те накара да изоставиш братята си?
Защото казах на лорд-командира, но той вече знаеше.
Преди хиляди години Първите тръгнали на поход срещу Белите бродници.
Победили ги.
Искам да се сражавам с тези, които бранят живите.
На правилното място ли съм дошъл?
Трябва да ти намерим нов плащ.
Защо не свалиш и това?
Не искаш ли да оставиш нещо на въображението?
Работата е там, че никога не съм имал богато въображение.
Искам ти да го свалиш.
С уста.
Сер Брон!
Ще се направя, че не съм те чул. - Простете.
Оттегли се. Върви, докато излезеш от сградата, а после не спирай.
Лорд Тирион ме праща. - Ще те убия, момче.
Каза, че е въпрос на живот и смърт.
Под? - Сестра ти е. Кралицата.
Те какво търсят тук? - Закрилят ме, предполагам.
Ще ме пуснеш ли да вляза? - Не. Няма.
Ако исках да те убия, нима една дървена врата щеше да ме спре?
Те ще останат отвън. - Не ме е страх от теб, братко.
Защо си тук? - Исках да видя лицето ти.
Казаха ми, че си останал без нос, но не очаквах толкова окаяна гледка.
Мъжът, който го отряза, изгуби повече от нос.
Надявам се.
Бунтовниците дойдоха за главата на Джофри,
но се простиха със своите, благодарение на татко.
Благодарение на татко...
Но не бунтовник се опита да убие мен.
Нима? Интересно.
Това жилище е по-скромно от покоите на Ръката.
Но пък на теб едва ли ти е нужно много място.
Великият майстер Пицел каза същото.
Остроумна си колкото мъж с топки, провиснали до коленете.
Днес ще се видиш с татко. - Откъде знаеш?
Плащам на стотици шпиони.
Господарят на шепнещите ми дължи услуги.
Татко ми каза. Какво искаш от него?
Той ми е баща. Трябва ли да искам нещо?
Сигурен съм, че ме обича, както всеки баща обича сина си.
Но не ме е посетил нито веднъж, откакто пристигна в Кралски чертог.
Лежах тук с обезобразено лице, а татко така и не дойде.
Ще ме разплачеш.
Защо те интересува какво искам от него?
И преди си ме клеветил пред татко. - Клеветил? Кога?
Каза му, че съм наредила да пребият слугинчето в Скалата на Кастърли.
Ти нареди. Беше само 9-годишна. - И аз бях на толкова.
Ако не се лъжа, изгуби окото си. - Но повече не открадна огърлица.
Не е клевета, ако е истина.
И какви истини смяташ да споделиш с него днес?
Защо толкова се тревожиш какво ще кажа на татко?
Защото си лъжец. Ще наговориш куп лъжи за мен и Джофри.
Конкретна лъжа ли те плаши? - Умен си.
Но не толкова, колкото си мислиш.
И пак съм по-умен от теб.
Погледни тези бляскави воини. Сер Тарин Мант и сер Петпаринедавам.
Сер Мерин Трант. - Сер Брон от Черна вода.
Ти не си рицар. - Под.
Сер Брон от Черна вода бе посветен в рицарство от краля.
Ти си само амбициозен главорез. - Точно такъв съм.
А ти си самозванец, който бие момиченца, но се крие от битките.
Имам среща с лорд Тирион.
Ако пипнеш тази врата, ще се простиш с ръката си.
Разходката на слънце ми е приятна, но се питам защо ме повикахте.
Много хора в този град желаят смъртта ми. Трябва да ме браниш.
Правя го отдавна. - Отегчава ли те тази служба?
Обеднях на тази служба. - Обеднял си значи.
Стана рицар, беше командир на градската стража.
За кратко. - Напълни кесията си.
Но вече е празна. Благодарение на вас свикнах с охолството.
Ако искате да ви закрилям в бъдеще, трябва да ми плащате повече.
Мислех, че сме приятели. - Така е.
Но аз съм наемен мечоносец. Не въртя меча в услуга на приятели.
Колко? - Двойно.
Вече съм рицар. Рицарите струват двойно.
Дори не знам колко ти плащам в момента.
Това значи, че можете да си го позволите.
Насам!
Помогнете ми!
Кой си ти?
Участвах в битката при Черна вода.
Бях капитан и рицар.
Разбирам, сер. Но на кой крал служихте?
На единствения законен крал на Вестерос.
На Станис Баратеон.
Мислехме, че си мъртъв. Всички те мислят за мъртъв.
А синът ти?
Може да е доплувал до брега. - Видях как адският огън го отнесе.
Съжалявам, приятелю.
И аз изгубих син. Няма нищо по-страшно на този свят.
Ти беше добър баща.
Ако бях добър баща, той още щеше да е сред нас.
Станис жив ли е? - Ближе рани в Драконов камък.
Ще ме заведеш ли при него? - Там няма нищо за мен.
Войната не е свършила. - За теб - може би.
Но за Саладор Саан тя приключи.
Заклехме се на краля. - Не съм се клел на никого.
Аз ти обещах 30 кораба, а ти ми обеща богатство и слава.
Станис никога не се отказва. - Свършено е с него.
Флотата му е на дъното на залива Черна вода.
Не искал да види никого, дори жена си. Само червената жрица.
Тя шепне в ухото му какво вижда в пламъците...
и изгаря живи хора. - Какво?
Запалиха огромен огън, когато Станис се завърна.
Тя нарече онези, които злословят срещу нея, "слуги на тъмнината".
Казват, че им пеела, докато горели.
Аз съм пират. Ти си контрабандист. "Слуги на тъмнината"?
Да стоим далече от Драконов камък. - Заведи ме там, моля те.
Няма да настроиш Станис против нея. - Бих могъл да изтръгна сърцето й.
Ако се провалиш, ще те изгорят жив. Ако успееш, ще те сполети същото.
А ти току-що се върна към живота. Поживей малко, приятелю.
Наричаш ме приятел. Пи с мен на венчавката ми.
Ти си пил на 4 от сватбите ми, но не те моля за услуги.
Трябва да я спра. Моля те. Направи го заради мен.
Когато умреш, ще събера костите ти в малка кесия.
Ще ги дам на вдовицата ти, да ги носи на врата си.
Да разположим обсадата на хиляда крачки от Харънхъл.
Планината няма да отбранява развалини.
Ще отбранява това, което Ланистърите му наредят да брани.
Ланистърите бягат от нас от Волския кръстопът. Копнея за битка.
Мъжете копнеят за сражение. Но не вярвам, че ще има такова.
200 северняци, изклани като овце.
Ще върнем дълга, приятелю. Заради тях и заради синовете ти.
Нима? Те гният в земята, а убиецът им е на свобода.
Кралеубиецът няма дълго да е свободен.
Най-добрият ми ловец е по петите му.
Малистър? - Сер Джеръми. Знаменосец на татко.
Намерете й стая, която ще служи за килия.
Тя ти е майка. - Тя освободи Джайм Ланистър.
Ланистърите убиха синовете им, а тя им отне правото на мъст.
Вода.
Трябва да почистим раната.
Как се казваш, приятелю? - Кибърн.
Имаш късмет, че си жив. - Късмет ли?
Знакът на Ръката ти отива. Почти толкова, колкото и на мен.
Новият пост носи ли ти наслада? - Наслада ли?
Аз бях щастлив като Ръка на краля. - Да. Чух колко щастлив си бил.
Довел си курва в постелята ми. - Постелята не беше твоя тогава.
Пратих те тук да съветваш краля. Получи истинска власт и влияние.
Но ти избра да пилееш дните си, както винаги,
в леглата на разпътни жени и в пиене с крадци.
Понякога пиех с разпътните жени. - Какво искаш, Тирион?
Защо всички смятат, че искам нещо?
Не може ли да посетя обичния си баща без задна мисъл?
Обичният баща, който забрави да посети ранения си син.
Майстер Пицел ме увери, че раните ти не са смъртоносни.
Организирах отбраната на столицата, докато ти приемаше гости в Харънхъл.
Поведох войската, когато врагът беше пред портите,
докато внукът ти - кралят, се криеше разтреперан зад стените.
Пролях кръвта си за това семейство,
а за награда ме тикнаха в мрачна килия.
Какво искам ли? Малко благодарност за начало.
Жонгльорите копнеят за овации. Ти си Ланистър.
Да не мислиш, че исках венец от рози след всяка рана на бойното поле?
Трябва да се грижа за Седем кралства, а три от тях се бунтуват.
Кажи ми какво искаш.
Искам това, което е мое по право.
Джайм е най-големият син, наследник на земите и титлите.
Но той е в кралската стража, отрекъл се от брак и наследство.
Когато надяна белия плащ, Джайм се отказа от Скалата на Кастърли.
Аз съм твой син и законен наследник.
Искаш Скалата на Кастърли? - Тя е моя по право.
Ще ти намеря покои, по-подходящи за един Ланистър
и като награда за куража ти в битката при Черна вода.
Когато му дойде времето, ще получиш подобаващ сан,
за да служиш на рода си и да пазиш семейното наследство.
Ако служиш вярно, ще ти намеря подходяща съпруга.
Но по-скоро ще се оставя да ме изядат червеите,
отколкото да се подиграя с рода ни, като ти дам Скалата на Кастърли.
Защо? - Защо ли?! Наистина ли ме питаш?
Ти, който уби майка си, за да изпълзиш на този свят?!
Ти си уродливо, зло създание,
изпълнено със завист, похот и коварство.
Човешките закони ти дават право да носиш името и цветовете ми,
защото не мога да докажа, че не си мой.
За да ме научат на смирение, боговете ме осъдиха да те гледам
как се клатиш като патица с герба на баща ми и дядо ми на гърдите си.
Но нито боговете, нито хората ще ме принудят
да ти позволя да превърнеш Скалата на Кастърли в бардак.
Върви си.
И да не съм чул нито дума повече за правото ти над Кастърли.
Върви!
Само още нещо.
Ще обеся следващата курва, която хвана в леглото ти.
Дорн. Заминава за Дорн. - Защо Дорн?
Натоварен е с коприна, трябва да се върне с вино.
Няма да се върне. Капитанът се е уморил да рискува живота си,
за да могат лордовете от Кралски чертог да се наливат с хубаво вино.
Ще остане в Дорн до края на зимата. Там е топло и красиво.
Познавам хора от Дорн, които не са топли и красиви.
Разваляш играта. - Казах ви, не ми се играе.
А онзи там?
Той отива във Волантис. - Защо?
Защото корабът, на който се качих във Волантис, приличаше на този.
Не се играе така. Не искам да знам верния отговор.
Трябва да си съчиниш история за пътуването на този кораб.
Защо да съчинявам, ако знам истината?
Защото истината винаги е ужасна или отегчителна.
Великолепен ден да се любувате на корабите.
Лорд Белиш.
Може ли да говоря с лейди Санса насаме?
Наскоро се видях с майка ви. Тя копнее да ви види.
Вас и сестра ви. - Аря е жива?
Обещахте да ме отведете у дома.
А вие твърдяхте, че Кралски чертог е вашият дом.
Вие сте собственост на короната. Да ви отведа, би било измяна.
Няма да кажа на никого. - Как да съм сигурен?
Аз съм ужасна лъжкиня. Сам го казахте.
Моля ви, лорд Белиш. Кажете ми какво да направя.
Ще ми поверят мисия, която ще ме отведе далече от столицата.
Когато отплавам, може би ще успея да ви взема със себе си.
Трябва да сте готова да тръгнете незабавно.
Нейна прислужница ли си? - Да.
А ти каква си му? - Помагам му да управлява делата си.
Той е важен човек. - Тя също.
Израснах в сянката на бащиния й замък.
В деня на раждането й камбаните биха от изгрев до залез.
С теб сме стигнали далеч.
Да.
Далеч оттам, откъдето сме тръгнали. - И откъде сме тръгнали?
За жени като нас не е лесно да си пробият път в живота.
Пази я. - Винаги го правя.
Пази я от него.
Бързо растат.
Не достатъчно бързо. Не мога да чакам толкова.
Нуждая се от армия. - До залез ще бъдем в Ащапор.
Казват, че Неопетнените са най-добрите воини на света.
Най-добрите воини роби. За някои хора разликата е голяма.
Тези хора имат ли по-добър план как да си върнете Железния трон?
Денят е твърде хубав, за да спорим.
Права сте.
Прекрасен ден в открито море. - Не им се присмивай.
Те са първите дотраки, стъпили на кораб. Последваха ме.
Щом те го направиха, ще се намерят и други.
Дотраките следват преди всичко силните, халееси.
Ще имате истински халазар само след като докажете, че сте силна.
Ваше величество.
Чух, че си умрял. - Още не.
Надявах се да говоря с вас насаме, Ваше величество.
Сами сме.
Ваше величество, вие сте законният крал не само по кръвна линия.
Вие сте почтен човек, справедлив човек. Чака ни война.
Аз воювам. - Като изгаряте пленниците?
Как бихте наказали неверниците?
Не съдя хората според боговете, на които се кланят.
Иначе да съм ви хвърлил в морето, преди да стъпите в Драконов камък.
Не съм ви враг. - Напротив.
С мен ли се сражавахте при Черна вода?
Аз ли подпалих корабите ви?
Не бях там, когато адският огън е изпепелил хиляди от нашите.
Аз можех да ги спася. Щяхте да превземете града.
Станис щеше да седи на трона, а вие щяхте да сте до него.
Но аз не бях там, защото вие убедихте краля да ме остави тук.
Чувате ли писъците им? Всички онези мъже, които изгоряха във водата.
Викаха ли майките и боговете си за помощ,
докато черните води ги погълнат?
Не се отчайвайте, сер Давос. Това, което казах на сина ви, е вярно.
Огънят носи най-чистата смърт.
Тази жена е зла! Тя е майка на демони.
Отведете го в подземието и го затворете в килията.
Избрали сте тъмнината, сер Давос. Ще се моля за вас.
Ваше величество!
Стой! Свали носилката.
Стой!
Защо спираме? - Заради лейди Марджери.
Какво прави? Кой й е дал позволение?
Вземете стражи, милейди. - Защо?
Извинете ме.
Спрете, милейди, ще съсипете роклята си.
Имам други рокли.
Ще поговорите ли с нея, Ваше величество?
Не.
Беше воин. Сражаваше се при градските стени,
когато корабите дойдоха. Така и не се върна.
А майка ти? - Умряла е при раждането ми.
Лоши хора искаха да влязат в града и да сеят ужас,
но баща ти им е попречил.
Когато погледнеш този рицар, искам да си спомниш за баща си.
Той не беше рицар. Беше обикновен войник.
Рицарите се заклеват да бранят слабите и да воюват за правдата.
Баща ти е направил същото. Гордей се с него.
И твоят баща ли беше воин? И ти трябва да се гордееш.
Под знамената на крал Джофри вашите бащи спасиха града.
От сега нататък ние ще се грижим за вас. За всички ви.
Елате при мен, когато ви потрябват пари за прехраната и подслона им.
Направо при мен.
Ваше величество. - Моля, седнете.
Извинете ме, милейди. Малкият съвет ме задържа.
Питам се дали не е измяна да пилееш времето на краля.
Великолепна рокля, милейди. - Много ви отива.
Но сигурно ви е малко студено.
Климатът в Планински рай е по-мек, Ваше величество.
Да наредя ли да ви донесат шал? - Трогната съм от загрижеността ви.
За щастие нашата кръв е гореща.
Права ли съм, Лорас? - Да.
Погледнете роклята на кралицата.
Тъканта, бродериите, металните украшения... Не съм виждала подобни.
Ще откриеш колко полезна е бронята, когато станеш кралица, дори по-рано.
Джофри ми каза, че си слязла от носилката в Квартала на бълхите.
Да. Посетих сиропиталище, за което ми каза Върховния септон.
Марджери помагаше много на бедните в Планински рай.
Най-нисшите съсловия не са по-различни от благородниците,
ако отворим сърцата си за тях.
Тъкмо отворено сърце ще получите в този квартал, ако не внимавате.
Наскоро там ни нападна тълпа.
С нас имаше цял отряд стражи, но те не ги спряха.
Кралят се спаси по чудо. - Майка ми обича да драматизира.
Остарява и все повече пренебрегва фактите.
Животът ни не беше застрашен. - Прав си, разбира се.
Но ти си син на баща си. Не всички притежаваме куража на кралете.
Гладът превръща хората в зверове. Радвам се, че можем да помогнем.
Казаха ми, че всеки ден пристигат 100 фургона с храна.
Пшеница, ечемик, ябълки... Реколтата беше богата.
Наш дълг е да помогнем на столицата в момент на нужда.
Както каза сер Лорас, лейди Марджери и преди е вършила благодеяния.
Тя знае какво прави. - Сигурна съм.
Неопетнените стояли на пост един ден и една нощ
без храна и вода.
Стояли прави, докато паднат в несвяст.
Ето колко легендарно е покорството им.
Може би са подходящи. Разкажете ми за обучението им.
Жената от Вестерос е доволна от вида им,
но не се опитва да свали цената.
Иска да знае как са обучени.
Кажи й, че много скоро ще разбере.
Денят е горещ.
Започват обучението си призори и тренират до здрач,
докато овладеят до съвършенство меча, щита и трите копия.
Само едно от 4 момчета оцелява след обучението.
Дисциплината и верността им са безусловни. Не се боят от нищо.
Дори най-смелите се боят от смъртта.
Рицарят твърди, че дори най-смелите мъже се боят от смъртта.
Кажи на стареца, че вони на пикоч.
Наистина ли, господарю? - Не, разбира се!
Само една коза би задала подобен въпрос.
Господарят казва, че неопетнените не са мъже. Смъртта не ги плаши.
Кажи на невежата пачавра от Запада
да си отвори очите и да гледа.
Моли да гледате внимателно, Ваше величество.
Излез напред.
Кажете на господаря си, че това не е нужно.
Загрижила се е за зърната им?
Пачаврата не знае ли, че отрязахме топките им?
Господарят ми казва, че на мъжете не са им нужни зърна.
Приключих с теб. - Този е щастлив, че ви служи.
За да спечели щита си, неопетненият трябва да отиде на търг за роби,
да намери новородено и да го убие пред очите на майката.
Така сме сигурни, че у тях не е останала никаква слабост.
Значи изтръгвате бебе от прегръдките на майка му и го убивате,
а после се разплащате за болката й с един сребърник?
Ужасена е. Пита дали плащаме сребърник на майката за мъртвото й дете.
Каква мекушава глупачка.
Сребърникът се плаща на господаря на бебето, не на майката.
Колко неопетнени продавате?
Осем хиляди.
Кажи на пачаврата от Вестерос, че трябва да плати утре.
Господарят ви моли да побързате. Има много други купувачи.
8000 мъртви новородени. - Неопетнените са само средство.
Когато купя тези мъже... - Не са мъже. Вече не.
Каква ще бъда, ако купя армия от роби?
Животът им ще бъде по-добър, ако служат на вас, а не на Кразнис.
Вие ще бъдете справедлива. Няма да ги осакатите без причина.
Няма да ги карате да убиват деца. Ще се грижите за прехраната им.
Те са жертви на жестока неправда.
Но няма да поправите стореното, като си затваряте очите.
Вещери.
Дължа ви живота си, рицарю. - За мен е чест, кралице.
Познаваш ли го?
Да. Той е един от най-безстрашните воини на Седемте кралства.
И лорд-командир на кралската стража на Робърт Баратеон.
Крал Робърт е мъртъв. Търсих вас, Денерис Родената в буря.
Моля ви за прошка. Бях се клел да пазя семейството ви.
Но се провалих.
Аз съм Баристан Селми. Кралски страж на баща ви.
Позволете ми да бъда ваш страж и повече няма да ви разочаровам.
Превод АНТОНИЯ ХАЛАЧЕВА
Епизодът е обработен в ДОЛИ МЕДИЯ СТУДИО