Am să vă spun o poveste.
Dar, după cum știe orice povestitor bun,
trebuie să te asiguri că ascultătorii sunt pregătiți.
Toată lumea e așezată comod? Are cineva nevoie la baie?
A, dumneavoastră din spate?
Ei bine, abțineți-vă.
POVEȘTI DE ADORMIT COPIII
Sunteți gata? Să începem.
Numele meu este Marty Bronson.
Sunt patronul și directorul motelului Sunny Vista,
pe care l-am întemeiat la intersecția
dintre bulevardele Sunset și La Siena în Los Angeles, California,
în anul 1974.
Motelul e declarația mea de dragoste.
Îl conduc cu ajutorul copiilor mei.
- Wendy... - Te rog, cheia pentru doamna și domnul Dixon...
Mersi.
Și Skeeter.
Pot să vă ajut cu bagajele, doamnă și domnule Dixon?
- Da, te rugăm. - Mulțumim, tinere.
- Pot să te ajut? - Nu, mă descurc.
Pentru fiul meu Skeeter, motelul era un tărâm de povești.
Ești prea agitat.
Galaxia nu-i destul de mare pentru amândoi.
Un loc plin de magie.
Plin de aventuri noi pentru un copil de 6 ani.
Skeeter, vino încoace.
Skeeter iubea locul la fel de mult ca și mine.
Și mereu venea cu idei de a-l face și mai frumos.
Am o grămadă de idei despre cum putem să facem locul ăsta mai bun.
Mă gândeam să punem câte o pereche de șosete în fiecare cameră.
Oamenii uită mereu să-și ia șosetele atunci când pleacă de-acasă.
O idee foarte bună. Acum e timpul de culcare.
- Eu plec cu domnul Nottingham. - Te rog, tati, nu sunt obosit.
Atunci... ce zici de o poveste de adormit copiii?
A fost odată ca niciodată un băiețel.
Iar numele băiețelului era... Skeeter.
Ei bine, eram bun la povestit când muza era alături de mine.
Iar a-l face pe băiețelul meu să zâmbească era ceva cu adevărat magic.
Da, eram un tată priceput. Și o gazdă pricepută.
Dar, din păcate... un om de afaceri slab.
Nu știi să citești ce scrie pe pereți, Bronson?
Hotelul ăsta se scufundă în datorii. Iar eu îți ofer ultima barcă de salvare.
Nu știu...
Am văzut contabilitatea, Marty. Dacă nu-mi vinzi mie, intri în faliment.
Da, dar întotdeauna am sperat ca acest loc să fie un cămin pentru copiii mei.
Ce zici de asta? Dacă băiatul tău muncește pe rupte
și se dovedește isteț la maturitate, am să-l las să conducă hotelul.
- Îmi promiți? - Da!
Acum semnează hârtiile alea nenorocite.
Așa te vreau, Bronson.
Crede-mă, am să transform locul ăsta în cel mai frumos hotel din Los Angeles.
O să fie cel mai înalt și mai ușor de văzut.
Și, uite așa, modestul nostru motel Sunny Vista
s-a transformat în mărețul Sunny Vista Nottingham.
Iar în ultimii 25 de ani,
a fost întreținut cu dragoste de fiul meu, acum adult, Skeeter Bronson,
omul de la întreținere.
Da, deși promisiunea domnului Nottingham cum că Skeeter va conduce acest loc
pare să fi fost uitată,
Salut, tată.
Băiatul meu muncește din tot sufletul
așteptându-și șansa.
Doamnă Dixon? E vreo problemă?
Nu e ceva cu care să-ți ocupi mintea, Bronson.
Doamna Dixon a consumat sticlele de lichior din mini-bar și nu vrea să le plătească.
Eu nu m-am atins de frigiderul ăla.
- Eu nu beau alcool. - Desigur, trebuie să fie o neînțelegere.
Am văzut cine a umblat.
Avea părul roșu și barbă, un costum verde cu nasturi mari
și avea cam 25 de centimetri înălțime.
Deci e vorba de un spiriduș?
Exact.
Nu știam că fratele tău e în oraș.
Uite ce cred eu că ar trebui să facem.
Punem sticlele consumate pe cheltuiala mea
și, data viitoare când vezi un spiriduș,
îi spui lui Aspen, care e pe jumătate troll...
...dacă-mi amintesc bine, trolii mănâncă spiriduși, nu?
Ea cu siguranță ar mânca.
Astăzi, magia plutește în aer în marele hotel,
iar vântul schimbării va arunca povestea noastră într-o nouă direcție.
Dar la ce v-ați putea aștepta de la un hotel fondat de cineva
care iubea așa de mult poveștile bune ca mine?
Timpul e important aici, Skeeter.
Da, dar nu vreau ca șefu' să fie electrocutat.
- Ai reparat? - Să vedem.
Probă, 2-10.
Se aude în spate?
- Skeeter? - Eu spun Barry, voi spuneți Nottingham.
Barry avea fund obraznic,
iar barba îi era albă ca zăpada.
Haideți, să auzim aplauze pentru barosan.
I-am încălzit pentru dumneavoastră, domnule. Mă bucur să ne revedem.
- Germeni! - Germeni?
Skeeter, domnul Nottingham are o teamă... nu teamă, o conștientizare
a germenilor și a gradului de periculozitate
atunci când nu ne temem de ei îndeajuns.
Poate faci bine, având în vedere că azi n-am făcut duș.
Deci am șters-o de aici.
Barry Nottingham!
E genial. Îmi place tipul ăsta.
După cum știți, posed 23 de hoteluri, de la Berlin până la Beijing.
Dar nu e niciun secret că acesta, Sunny Vista Nottingham, e preferatul meu.
Totuși, e un hotel pentru secolul 20.
Avem nevoie de ceva pentru secolul 21.
Așa că am decis să închidem acest hotel și să construim noul
Sunny Vista Mega Nottingham.
Va fi cel mai mare hotel de pe coasta de vest.
Nu știu ce atâta agitație,
E viitorul în afacerile hoteliere.
...și tema noastră secretă care vă va scoate din minți.
Așadar, sunt mândru să anunț noul Director General al hotelului.
Așteaptă asta de multă vreme.
Știm cât de greu lucrează, cât de inteligent este,
și cât de mult înseamnă pentru el acest hotel.
O plecăciune pentru domnul... Kendall Duncan.
Ce discurs frumos.
Mă bucur că ai venit...
Mă bucur să te văd. Nu mă atinge...
Bună treabă, tati.
O, salut, o știi pe fiica mea, Violet?
Numai după reputație, domnule.
Nu că ar avea o reputație... doar că e fierbinte...
Nu fierbinte... în sensul ăla, ci caldă la inimă
și căreia îi placă să iasă să se distreze prin baruri
cu o grămadă de tipi.
Asta e Violet cea veche. De dinainte de a mă cunoaște pe mine.
Acum, depinde numai de mine să o țin departe de lumina reflectoarelor.
Și a luat și lecții private de tenis cu Roger Federer.
- Felicitări. - Ciao, băieți.
Trebuie să spun...
O să-mi fie greu să văd cum se tot mută hotelul.
Sper să poți veni cu noi...
O să fie o mulțime de becuri de schimbat.
Cineva m-a atins. E vreo baie aici?
Da, pe aici.
În regulă! Toată lumea să-și aducă oalele.
Iar autobuzul școlii sosește în 5 minute
și dacă nu are cine să vă ducă acasă, grăbiți-vă.
- Mulțumesc, doamnă directoare. - Aici nu sunt directoare, sunt mamă.
Am observat că n-a mâncat nimeni din tortul cu germeni de grâu fără gluten.
Credeți-mă, nu vă gândiți la miros.
Ce, a murit clovnul?
- Ce-ai în punga aia? - Prăjiturele.
- Fugiți! - Încet, încet.
Surioară!
De ce trebuie să aduci carbohidrați de fiecare dată când vii la mine?
De fiecare dată? Nu m-ai mai invitat de 4 ani.
Ce spui tu acolo? Nu au trecut 4 ani.
Ai fost aici la petrecerea de 4 Iulie...
- Cea în care mi-ai pocnit soțul... - Da, asta a fost acum 4 ani.
Am vrut să-i dau un șut dar avea găuri în chiloți.
Știam că te vei despărți de el, ar trebui să te bucuri c-am făcut asta.
Hai să nu începem iar.
Ce fac copiii, acum după divorț?
Amândoi se resimt. Bobbi e foarte tăcut.
Salută-i, eu mă duc să-l plătesc pe tipul cu măgarul.
- Asta puțea așa? - Nu, prăjitura.
Da' ce e? Prăjitură de măgar?
Miroase-a bălegar.
Hei, vă mai amintiți de mine?
Unchiul Skeeter.
Mamă, ce-ai crescut de când nu ne-am mai văzut!
La mulți ani, Bobbi.
Eu sunt Patrick, ea e Bobbi.
A, am greșit. Ți-am luat ceva. La mulți ani, Bobbi.
Poftim. Ți le-am adus de la hotel.
- Cum merge școala? - Skeeter?
Am fost chemat în biroul directoarei, ca să vezi.
Distrați-vă cu cadourile.
Șampon?
Săpun?
Un umeraș și un prosop.
- Să nu vorbești despre școală. - De ce, ce se petrece?
- Se închide. - Nu!
- Sunt pusă pe liber. - Tu?
Dar tu ești imaginea clasică a directorului de școală.
Ești înspăimântătoare, rea, copiii sunt nervoși în prezența ta.
N-a sunat cum trebuie. Ce altceva ai putea face?
Să fii dictator? Sau Bau-Bau.
Să trecem peste asta, am un interviu în Arizona.
Și despre aste voiam să vorbesc cu tine.
Am nevoie să stai cu copiii. O săptămână.
Nu, nici măcar nu mă plac!
N-o să fie greu, Skeeter. Prietena mea, Jill, e profesoară.
Ea va aduce copiii dimineața la școală și îi va supraveghea până seara.
Tu trebuie să te ocupi numai de schimbul de noapte.
De ce nu poate proasta de prietenă să facă treaba asta?
Pentru că are ore la seral.
Skeeter! Soțul m-a părăsit.
Voi fi concediată. Trebuie să mă mut.
Am nevoie de ajutorul tău.
Deci ai nevoie de mine. Ce bine e. Am s-o fac.
Dar trebuie să spui "Skeeter e cel mai tare, iar eu sunt tocilară".
"Skeeter e cel mai tare, iar eu sunt o tocilară."
Așa și ești!
Săptămâna asta vom fi împreună.
- Poate mergem la pescuit. - Aș prefera să nu.
Patrick nu e un înotător destul de puternic.
Bine, vom sta în casă. Un poker, ceva? Vă pot învăța.
Jocuri de noroc? Nu prea cred.
Bine, ce ziceți de plimbări prin parc și catalogări de specii de plante?
Acum îmi place ce spui.
Nu știu nimic despre plante, decât că încerci tu să faci plăcinte din ele!
I-a plăcut. Deci încheiem cu niște râsete.
Bate pumnu'!
Nu voiam să te lovesc, ci doar să facem semnul ăla...
...nu știi, cu pumnul?
Bine, încercam doar...
Asta e camioneta ta, șefu'?
Da, doamnă.
Îți dai seama că ocupi 2 locuri de parcare?
E o camionetă mare, doamnă.
Nu e chiar așa de mare, domnule. Încape pe un loc.
A trebuit să parchez tocmai în capătul străzii.
Data viitoare poți parca în cutie. E loc destul acolo.
Uite cum stă treaba.
Asta nu e camioneta mea, ci a hotelului la care lucrez.
Dacă o zgârii, mi se reține din salariu.
Așa că 2 locuri de parcare îmi asigură ceea ce numesc eu o zonă de protecție.
Hotel? Ești fratele lui Wendy?
- Da. - Eu sunt Jill.
Adică?
Prietena ei, cea care va avea grijă de copii săptămâna viitoare în timpul zilei.
În regulă, June.
Ai de gând să fii la fel de ostilă tot timpul?
Jill... Mă cheamă Jill.
Iar tu ai de gând să-ți păstrezi tunsoarea tot restul vieții?
N-ai auzit? Freza zburlită e iar la modă.
Sună foarte ecologic.
Păi nu putem avea toți Priusuri.
De unde știi că am un Prius?
Scrie pe tine.
Acum ești în zona mea de protecție, iar eu vreau să dau cu spatele,
așa că ar fi de mare ajutor s-o ștergi de-aici.
Poate vrei și niște cinnabon, o să ai nevoie de ele.
Dați-mi-le înapoi! Îmi sunteți datori cu 6 dolari!
Și de ce n-ai cerut să fii numit directorul hotelului?
- I-a promis tatălui tău. - Am vrut, dar nu era momentul potrivit.
Ia să-ți spun eu cum funcționează.
Șeful cel mare îi dă slujba prostănacului de Kendall pentru că e cuplat cu fiică-sa.
Așa merg lucrurile în lumea afacerilor. Totul rămâne în familie.
El primește fata, slujba, totul.
Iar eu nu mă aleg cu nimic.
- Alo? - Unde ești? Încă n-ai plecat?
Tot aici sunt. Tu cine ești?
Trebuie să ajung la ore. Copiii te așteaptă, în regulă?
Scuze, am uitat. Ajung în 20 de minute.
Sunt baby-sitter la nepoții mei diseară.
Ai vreun sfat?
Când am făcut eu asta cu verii mei, i-am lăsat să-mi coafeze părul.
Mi-au pus bigudiuri și tot felu' de chestii ca să arăt ca Milli Vanilli.
- Poți încerca și tu. - Să-mi împletesc părul.
- Bună idee. Îmi dai și mie niște cartofi? - Normal, ești prietenul meu cel mai bun.
Chiar mi-ai făcut un bine. Se întinerește pielea.
Deci, cine e victima adevărată? Tu ești.
Delicios...
VĂ RUGĂM SĂ NE SALVAȚI ȘCOALA!
- Crezi că semnele astea vor ajuta? - Se pot întâmpla miracole, știi?
Adică se poate și ca tati să se întoarcă?
Scuze de întârziere.
Pijamalele sunt pe paturi, iar eu mă întorc la 8 și jumătate să-i iau.
- În regulă. - Ăsta e numărul meu de mobil.
Sună-mă dacă e vreo urgență.
Distracție plăcută la seral.
- Pa, copii! - Pa!
Sunt pregătit. Mi-am luat periuța de dinți și pasta
și niște chiloți curați.
Poate nu-s chiar așa curați...
- Vreți să ne uităm la televizor? - Noi n-avem televizor.
- Alo? - Urgență!
Nu au televizor.
Da, Wendy nu vrea ca ei să se uite la televizor.
Nu știai asta?
Sunt multe lucruri pe care nu le știu.
Eu n-am avut voie să vin pe-aici. Tatăl lor nu mă plăcea.
N-ai nevoie de televizor. Jucați un joc, faceți un puzzle...
Sigur găsești tu și altceva de făcut.
Să-i las să-mi împletească părul?
Nu cred că ar fi bine ca cineva să se atingă de părul tău.
Ce ziceți, să mergem în vecini să învelim copacii vecinului în hârtie igienică?
Nu? Bine, e ora de culcare.
Deci, sunteți bine?
Trebuie să ne citești o poveste de adormit copiii.
Aveți vreuna?
Ia să vedem ce avem aici.
"Aligatorul Rainbow salvează mlaștina"
"Veverița_bc primește o cască de biciclist"
Eu nu vă citesc povești de-astea comuniste! Povești ca lumea n-aveți?
Cum ar fi?
Din alea cu cowboy, dragoni, extratereștri sau...
Ce naiba am eu pe cap acum?
E Bugsy. E porcușorul nostru de Guineea.
- De ce i-ați spus Bugsy? - Din cauza ochilor.
Ia să-i văd și eu.
Sunt mai mari decât ai unei vaci!
Sunt ochi sau bile de bowling? Nu-mi pot lua ochii de la ei.
Treci acolo să nu-i mai văd.
Vreți să inventez eu o poveste?
Cum făcea tatăl meu pentru mine? Poate mă pricep.
Bine. Să-ncepem...
A fost odată ca niciodată, într-un regat magic și îndepărtat,
era un cavaler nobil și viteaz,
extrem de chipeș, ce locuia într-un mare castel,
pe care călători de pretutindeni veneau să-l viziteze.
Acuma, cavalerul ăsta muncise ani de-a rândul
și probabil credeți că era stăpânul castelului, nu?
- Corect! - Greșit!
De fapt, nici măcar nu era cavaler.
Nu!
Era, de fapt, un țăran de rând.
Și, deși era fiul răposatului lord Marty
și cunoștea totul despre cum se conduce un castel,
toți considerau că ăsta îi e locul.
Numele lui era Domnul Subapreciat.
- Ce înseamnă sub-depreciat? - Sub... cum?
- Sub-depreciat. - Am uitat că ai 6 ani.
Numele lui era Sir DregeTot.
Dar la urma urmei, regatul în care locuia
nu punea preț prea mare pe devotament și muncă,
pentru că celebritatea ținutului era Sir Pupîncurici.
Iar el își petrecea tot timpul pupând lumea în fund.
Bineînțeles că vă fac rost de bilete la Lion King pe primul rând!
Iar DregeTot avea un prieten bun, călugărul Fred.
Care era cam dus cu sorcova.
- Erau și copii în regatul ăsta? - Da, da, sigur.
Erau doi tineri prinți.
Domnișoara Pute și domnișorul Miroase.
Și nu uita, Jillian, regina zânelor.
Regina zânelor?
Dacă tot trebuie să apară, hai s-o facem un corb furios.
Nu, ar trebui să fie o sirenă-profă.
Da, cea mai bună sirenă-profă din lume.
Copilași, deschideți cărțile la pagina 16.
- Da domnișoara sirenă. - Să începem.
Bine, e sirenă, cum vreți voi. Să revenim la poveste.
Într-o zi, regele îi strânse pe toți la castel.
Sunt nespus de fericit,
căci, astăzi, am ales un campion care va conduce acest castel
și va fi sfetnicul meu de încredere și cel mai bun prieten.
Noul meu campion e... Sir Pupîncurici!
Mulțumesc!
Săracul DregeTot fusese dat de-o parte.
Așa că s-a mutat într-un pantof uriaș,
și-a tras o față nașpa de atlet,
- s-ar aruncat într-un șanț cu apă - Ce naiba...
și a sfârșit mâncat de crocodili.
Sfârșit.
Sfârșit?
- Nu poate fi ăsta sfârșitul. - De ce, de ce nu?
Pentru că nu e fericit.
Nu există finaluri fericite în viața adevărată.
Cu cât aflați asta mai devreme, cu atât mai bine.
- Dar nu e corect. - Ce nu e corect?
Adică, DregeTot n-ar trebui să aibă șansa să devină un campion?
O șansă?
Dacă e mai bun decât Pupîncurici, ar trebui să aibă șansa de a o dovedi.
Da, bine, Bobbi.
Dar ceea ce a spus, de fapt, regele...
Dacă mă gândesc mai bine, mai e un om de valoare în regatul meu.
Și nu ar fi cinstit dacă n-ar avea și el o șansă.
Sir DregeTot!
Și atunci, mulțimea o luă razna.
DregeTot, ăsta, e iubit de oameni!
Iar Fred i-a dat un șut în fund unui goblin care huiduia,
sirena și-a dat drumul la mișcările ei din coadă,
iar Pute și Miroase au dansat un dans irlandez rapid.
Până și Bugsy a scos niște mișcări beton.
Apoi...
...a început să plouă cu mingiuțe de gumă.
Ploaie cu mingiuțe de gumă?
Da, de ce nu? Doar e o poveste. Orice e posibil.
Da, în povești.
Mi-aș dori să fie așa și în realitate. Chiar îmi doresc.
- Ce-a fost asta? - Bugsy.
Sună din clopoțel când îi este foame?
Nu, când trebuie să doarmă.
Cum spuneți, Înălțimea voastră.
Somn ușor. Și ție, ochiosule.
Nu prea am resurse, dar...
...am să pregătesc un mic dejun delicios...
...care știu că o să vă placă.
Niște banană cu orez și... cum le spune, germeni de grâu?
Știam că germenii nu fac bine, dar hai să punem.
Îmi place. Sandwich de banană cu germeni de grâu.
Ia să vedem.
E oribil.
Mama voastră l-a gustat vreodată?
Ce mama naibii. N-avem nimic folositor în casa asta.
Puțină aromă...
Așa nu mai trebuie să ne spălăm pe dinți.
Măcar, acum are gust mentolat. Vreți și voi?
Bronson...
Televizorul din camera domnului Nottingham nu mai funcționează, trebuie reparat.
Sunt cam ocupat acum. Trebuie să am grijă de nepoții mei.
Scuze, ai probleme cu recepția?
Domnul Nottingham vrea să se uite la TV acum!
Am auzit. Vorbesc și eu trolleza.
Stai liniștită. Vezi că e un spiriduș în spatele tău.
Te-am păcălit.
- Mulțumesc, domnilor. - Cu plăcere.
Da, e mișto, nu?
Trebuie să repar televizorul șefului meu, dar am nevoie de cineva să vă supravegheze.
Ia stați așa.
Violet!
Skeeter Bronson, omul de la întreținere de deunăzi.
Exact.
Cu mine sunt nepoții mei, dar trebuie să repar televizorul tatălui tău.
Crezi că poți sta cu ochii pe ei câteva minute?
Da, gata, mă duc.
Intră!
- Domnule Nottingham? - Televizorul nu pornește.
Nu? Stați că mă uit imediat.
- Să aprind puțin lumina. - Nu, nu, nu!
Nici gând!
Am un început de răceală și vreau să rămân pe întuneric.
Tu nu știai că virușii se reproduc cu 80 % mai repede pe lumină?
Bine, rămânem pe întuneric. Virușii sunt în încurcătură.
Vino spre mine.
Trebuie să fie pe aici pe undeva.
- Pentru numele lui Dumnezeu! - Scuze, nu vedeam nimic.
- Televizorul e acolo. - Aici e televizorul!
- Deci, cum merge cu noul hotel? - Încă avem probleme cu aprobările.
Dar nu-ți pot spune secretul. Nu vreau ca cineva să-l fure.
- Am înțeles. - Bine, ți-l spun. Ia loc.
Minunat.
Gata?
Rock and Roll.
Înregistrări vechi pe vinil. Tonomate în hol.
Cum este și Hard Rock.
- Cine? - Hard Rock Hotel.
Fac asta de mulți ani.
Trimite-l pe Kendall Duncan aici de urgență.
Ce pămătuf bun.
Mulțumesc.
Așadar, Patrick, adevăr sau provocare?
Adevăr.
Câți ani aveai când ai sărutat o fată?
- Patrick n-a sărutat nicio fată. - Nu am încredere în niciuna.
Poate în Tricia Spark.
E colega ta de clasă, micule Romeo?
- Salut! - Bună, mătușă Jill, ai găsit bilețelul?
Da, și acum trebuie să plecăm la școală.
- Salut. - Salut.
- Tu ești... - Da.
Ia-ți grăsanul de șoarece.
Porcușor de Guineea...
Iar tu, tinere...
Vreau să aud mai multe despre Tricia Spark data viitoare când ne vedem.
Tricia Spark e cu doi ani mai mare decât tine.
E bună!
Sunt foarte dezamăgit de tine, Kendall. Era să fac o greșeală apocaliptică.
Această idee a ta cu hotelul rock and roll e fumată.
Păi, intenția mea era de a o face în stilul nostru.
Știi ceva, Skeeter?
Tocmai mi-am amintit ceva ce i-am spus tatălui tău.
Mai exact, am să-ți ofer o șansă.
Dacă reușești să propui o temă mai bună decât Kendall,
te las pe tine să conduci noul hotel în locul lui.
Nu credeți că e o glumă prea crudă
ca să i-o jucați tipului de la întreținere?
Nu, nu cred.
Domnul Bronson lucrează în această companie de 25 de ani.
Încep să cred la modul serios că l-am desconsiderat.
- Poftim? Desconsiderat? - Exact.
Vă puteți prezenta amândoi cu propunerile la petrecerea de ziua mea, în weekend.
Mulțumesc, Kendall. Asta e totul.
Domnule Bronson, televizorul, te rog.
Și ai grijă la vaporizatorul de germeni!
Cea mai bună zi din viața mea!
Îmi place mașina ta, amice.
Mersi, campionule, știi cum se spune.
Ca să fii cel mai bun, trebuie să conduci ce-i mai bun.
Nu mi-o lua în nume de rău, dar cât costă o frumusețe din aia?
- Știi, e surprinzător de accesibilă. - Chiar?
Cred că dacă pui deoparte toate salariile până la sfârșitul vieții
și apoi înmulțești cu 10, o să poți să cumperi toba de eșapament.
Vrei să facem întrecere?
Ai câștigat!
Bravo!
Asta chiar e ciudată.
Cred că glumești!
Uită-te și tu, o să pierd toate bomboanele!
Cum poți să nu observi un trailer de 20 de metri?
Deci, trebuie să te lupți pentru postul tău cu Skeeter Bronson.
- O să-l anihilezi. - Da, știu. E doar un mic impediment.
Mulțumesc că-mi ești alături.
Eu am să fiu aici cât timp există acest loc.
- Bună, copii! - Îl căutăm pe Skeeter Bronson.
Domnul Bronson... Îl găsiți la camera 109.
- Bine. - Pe aici, vă rog.
Doamne, ai văzut?
Ochii ăia parcă se holbau până în adâncul sufletului meu.
- Bună, unchiule Skeeter! - Salut!
De unde știați că vreau să vă văd?
Salut, șefu'. Uite-l și pe Bugsy.
- L-am luat. - De ce trebuie să stea aici?
Pentru că sunt de serviciu la noapte, Jennifer.
- Jill mă numesc, de fapt, Scooter. - Nu-i nimic.
- Nu cred c-ai făcut așa ceva. - Ba da, și uite că o mai fac o dată.
Deci, vi s-a întâmplat ceva ciudat azi?
La noi a venit o suplinitoare cu un petec pe ochi.
Asta e un pic ciudat. Dar eu întreb de ceva serios.
De genul coincidențelor.
Cu biluțe de gumă?
- N-avem voie să mestecăm gumă. - Sigur că nu.
- Vreți să mergeți la culcare? - E de-abia cinci și jumătate.
Și nu am luat cina.
Bine.
Room service!
Deci, nu v-ați dat niciodată cu skateboardul?
Și n-ați jucat jocuri video?
- Mama spune că-ți corup mintea. - Nu-i adevărat.
Eu am jucat jocuri video toată viața și uitați-vă la mine...
Da, poate are dreptate.
Tu n-ai mâncat niciodată șuncă?
Ce-i șunca?
Șunca e partea suculentă de pe fundul porcului.
Dar e delicioasă și gustoasă, nu cum am lăsat eu să se înțeleagă.
Iar ăsta e primul vostru hamburger?
Și? Cum vi se pare?
- Îmi place schimbarea. - Mama o să ne omoare.
Nu. Mai întâi de toate, n-o să afle despre asta.
Și în al doilea rând, și ea a mâncat o grămadă de hamburgeri
când eram noi copii, chiar în camera asta.
Pe bune?
Bugsy cred că a mâncat cam mulți hamburgeri în ultimele 10 minute.
Dacă o să continue așa, o să facem în curând șuncă din el.
Glumește, Bugsy, nu te speria.
În regulă, la culcare cu voi, carnivorilor.
Vreau să vă spun poveste nouă.
- Ce ziceți de cowboy și indieni? - Da, e o noapte specială.
Mie-mi plac cowboy și indienii din cauza conflictului.
Deci... a fost odată ca niciodată, pe vremea cuceririi vestului,
înainte de a se inventa room service-ul,
era un fermier pe nume Jeremiah Spitz.
Era un om înaintea timpului său,
dar avea o problemă cu mijlocul de transport.
E calul meu! N-am fost eu!
Cineva i-a spus lui Jeremiah că dacă vrea să fie cel mai bun,
trebuia să călărească pe cel mai bun.
Poți să-mi arăți cel mai bun cal?
Străbunii mei cred că spiritele cailor
coboară din munte în timpului vântului de foc.
Mulți războinici viteji au pornit pe cărarea ursului lunii...
Bine, eu vreau doar să văd cel mai bun cal.
- Nu vreau să știu toată povestea. - Scuze. Se poate și așa.
Scoate-l afară pe Ferrari!
Ia te uită!
Călare pe așa un animal, ți se acordă automat respectul,
dar cred că depășește bugetul meu.
Să-ți spun ceva.
Ți-l dau pe Ferrari...
...pe gratis!
Sfârșit. Mi-a plăcut.
Genială poveste. Deci ai primit un Ferrari pe gratis.
Mi-a plăcut asta.
Un tip primește un cal pe gratis?
Nu e o poveste prea reușită.
Unde e întorsătura? N-am învățat nimic.
Ai o obligație morală față de ei ca să învețe ceva pentru viață.
Nu știam că avem ore suplimentare la școală.
De ce nu face ceva ce ar face un gentleman?
Ca de exemplu să salveze o domniță în pericol?
Nu-i rea ideea.
Deci... să continuăm.
Jeremiah se plimba, când...
Vreți poșeta mea? Ajutor!
Poftim, luați!
Hai, băiete!
Ce mai ai pe acolo?
Ajutor!
Lăsați-o în pace pe domniță!
Pot să vă conduc, doamnă?
- Frumos cal. - Vechitura asta?
Vrea cineva să-i dea doamnei lucrurile înapoi?
- Eroul meu! - Mi-a plăcut asta.
Deci Jeremiah o ducea pe domnișoara Davenport înapoi în oraș în siguranță, când ea spuse,
Mergem să bem niște șampanie în baia din apropiere?
Baie?
Da... nu... spuneam asta pentru că am vrut să văd dacă sunteți atenți.
De fapt, Jeremiah a dus-o pe domnișoara Davenport în cel mai apropiat oraș în siguranță.
Cum aș putea să-ți mulțumesc?
Nu e nevoie să-mi mulțumiți.
Dar insist să-mi exprim recunoștința într-un fel.
Corect. Am să accept...
O sută de milioane de dolari!
Sfârșit. Sper să aibă efect.
Bine scris, o construcție reușită, mi-a plăcut.
Jeremiah n-ar lua bani pentru că a făcut o faptă bună.
Eu îl știu mai bine pe Jeremiah și vă spun că așa ar fi făcut.
- Iubește banii. - Rescrie, rescrie.
- Gentlemanii nu sunt plătiți. - Cine spune povestea?
Mai repede merge așa:
Dar trebuie să-ți dau ceva ca semn al aprecierii mele.
- Nu, nu. - Poate un sărut?
Punct lovit!
Și în clipa aceea, Piticul Henry îi trage una.
De ce dracu' ai făcut asta?
Pentru că sunt furios!
- Eu nu ți-am făcut nimic. - Sfârșit.
Râdeți cât vreți, eu am să iau un Ferrari și un sărut în orice zi.
Eu aș vrea să sărut un Ferrari.
Gata. Noapte bună.
Noapte bună, unchiule Skeeter.
- Noapte bună, amice. - Mulțumim pentru povești.
Tu ai venit cu părțile cele mai bune, Bobbi.
- Noapte bună tuturor. - Și ție, Bugsy.
Iar frizura te prinde. Te întinerește cu câțiva ani.
Dacă dormi aici, am să ies câteva ore.
Sunt obligat de lege să-ți aduc la cunoștință
că sufăr de boala panicii în somn.
Și ce-i asta?
Crede-mă, nu vrei să știi.
Ce naiba...
De ce mi-ar da cineva un Ferrari pe gratis?
Cred că-mi pierd mințile.
Mulți cai putere mai sunt sub capota aia.
Salutare!
Tu ești tipul cu care trebuie să mă văd?
Sunt aici, nu?
Și... sunt pe cale să primesc un Ferrari roșu?
Nu văd de ce nu.
Pe gratis?
Sună bine.
Și acum ce trebuie să fac? Să mănânc o mingiuță de gumă?
Da.
Căzută din cer, nu?
Nu spun nimănui.
Acum, închide ochii și numără până la trei.
Altfel nu se petrece nimic.
Hei! Portofelul meu!
Nu mai e al tău.
La o parte.
Mi-a luat portofelul cu cei trei dolari.
Și abonamentul la meciurile de baseball ale celor de la Barracudas.
Opriți-vă.
Pot să vă conduc, doamnă?
- Skeeter? Skeeter Bronson? - Da, doamnă.
Ce-ar fi să-i dați doamnei toate pozele pe care le-ați făcut?
Nici gând!
Sunteți siguri? Eu aș zice contrariul.
Fugiți!
Mă bucur că n-a fost nevoie să folosesc ăsta.
Ești eroul meu.
Chiar?
A fost minunat, Skeeter.
Nu știu ce s-a întâmplat. Parcă ceva mă controla și era bine.
Cum aș putea să-ți mulțumesc?
Nu e nevoie să-mi mulțumiți, doamnă.
Sunt în prezența unui gentleman?
La dispoziția dumneavoastră, doamnă.
Ei bine, trebuie să-mi exprim într-un fel recunoștința.
Consideră că ești un om rău, fraiere.
Știam eu c-o să apari!
Hai încoace, Jimmy, până nu cheamă uriașu' polițaii.
De-aia facem noi ceea ce facem. Să bagi la cap asta, amice.
Să mergem!
Hai d-aici, repede!
Oamenii înalți sunt niște împuțiți.
Chiar nu vezi în fiecare zi așa ceva.
Într-adevăr.
Și în aceeași notă ciudată, îți urez noapte bună.
Bine...
Deci asta am câștigat.
Ce ai câștigat?
Asta-i chiar... N-ar trebui să...
- Dar știi ceva? Chiar voi accepta. - Despre ce vorbești?
Vorbesc de o fată foarte generoasă, ce vrea să-i dea în dar salvatorului ei...
...un Ferrari roșu ca o cireașă!
Gratis!
Asta-i chiar incredibil!
Îți urez noroc cu chestia asta. Eu o plec acum.
Mai ai unul pe acasă?
Să vin după tine sau ceva de genul ăsta?
Serios acum, nu e nici un Ferrari?
Atunci, măcar cei o sută de milioane de dolari!
Da.
Bună.
- Bună, mătușă Jill. - Ia spuneți, cum a fost aseară?
Un pitic nervos mi-a dat una în picior și n-am primit cadou un Ferrari, deci rău.
Cât de trist...
Vorbește de povestea noastră de adormit.
Unchiul Skeeter a spus că Jeremiah o să primească un alt cal și un sărut,
dar eu am spus că un pitic îl va lovi.
Tu ai spus.
Poate așa merge, de fapt. Copiii decid povestea.
Aud niște clopoței. Știi ce înseamnă asta.
Ce înseamnă?
Cum? Nimic.
- Nu-ți face griji. - N-o să-mi fac.
Bine, copii. Ce face Bugsy?
Trage să dea jos hamburgerii pe care i-a mâncat aseară.
Da, i-am dat lui Bugsy resturi de la un hamburger,
dar copiilor le-am dat cereale, pentru că lor asta le place.
Atunci, tot numai Bugsy se uită și la televizor, nu?
Da, i-am dat doar acum drumul. Și uite, stă cu ochii lipiți de el.
Sunt nevinovat!
Ce-a fost asta?
Cred c-a fost boala panicii în somn.
Haideți să ieșim de-aici, până nu îl apucă alt atac de panică.
Stați. Hai să-i dați un pupic unchiului. Sunt rudă, merit asta.
Uitați aici.
Și încă unul, pentru drum.
- Nu. - Haide, acuma...
Nu-ți face griji, unchiule Skeeter, ne întoarcem diseară.
Chiar nu-mi fac, vă întoarceți fiindcă avem o poveste senzațională diseară.
În care va fi vorba și despre niște idei de teme pentru hotel.
Poate nu ne vom mai întoarce.
- Skeeter... - Domnule Pupîncurici. Domnule Kendall.
Înțeleg că simți nevoia de-a te pregăti pentru mica noastră înfruntare.
Dar asta nu te scutește de responsabilitățile tale.
Luminile sunt stinse la piscină, liftul de serviciu sudic merge încet...
Dă-mi să gust plăcinta aia cu brânză.
Și încă un lucru.
Am auzit de fapta ta eroică, cu prietena mea, de aseară.
Paparazzii ăia...
Știu ce urmărești, de fapt, dar n-o să-ți meargă.
Va trebui să găsești altă metodă să te dai pe lângă moș, pentru că eu iți spun:
Violet Nottingham nu va ieși cu un om bun la toate.
Kendall!
Două chestii. Prima...
Ai ceva acolo.
Folosește-ți mâinile, e oribil să văd așa ceva.
Iar a doua, când voi primi slujba la hotelul cel nou,
chiar mă gândisem să te țin în continuare, deci ai grijă pe ce ton îmi vorbești.
Scurta ta excursie în tărâmul viselor s-a cam terminat, prietene.
Știm cu toții că tatăl tău ratat a dus la faliment hotelul ăsta
și, din fericire, tu nu vei primi șansa de a face aceeași greșeală din nou.
Ai face bine să ridici aia de pe jos.
- Da, sunt Duncan. - Bună, iubitule.
- Tot caut locația pentru hotel. - Dar ți-am dat adresa, puișorul meu.
Adresa pe care mi-ai dat-o nu-i bună. E o școală aici.
- Ce școală? - Școala generală Webster.
- Atunci, ești exact unde trebuie. - Chiar așa?
Școala asta se va închide.
Bătrânul a tras niște sfori la Ministerul Educației.
- Nu mai spune? - Se apucă imediat de demolat.
- Astea sunt vești extraordinare. - Gurița mea...
Skeeter? Sunt Wendy.
- Surioară! - Bună.
Cum merge treaba?
- Copiii sunt în regulă? - Da, ne distrăm pe rupte.
E chiar impresionant, Bobbi,
dar unchiul Skeeter poate să sară chiar de-a lungul canapelei.
- Skeeter, pot vorbi cu ei? - Nu prea, îi duc acum cu cortul.
- Nu! - Am plecat spre Arizona, pa!
Cu cortul? Nu! Se pot otrăvi cu iedera de-acolo!
- Să mergem. În liniște. - Unde mergem?
Într-un loc deosebit, prostuților!
Înainte, marș.
Nu știu ce-aș mai putea spune, dar Bugsy își sparge capul!
Ne-am scos cu o noapte sub cerul liber!
Ia uitați ce-a pregătit aici! Ce mișto e!
- Vezi ce frumos e? - Aveți grijă lângă focul ăla!
Nu știe nimeni că suntem aici.
Doar din auzite știam de bezele.
Le-am văzut în reviste.
Nici nu mi-am imaginat că sunt așa de bune.
Să sperăm că mama voastră nu va afla că v-am dat așa ceva.
Eu n-o să-i spun.
Nu la voi mă gândeam. Ea e veriga slabă.
Cred că la asta voi închide ochii.
Sirenele pot fi și de treabă, ca să vezi.
- Cine anume? - Nimeni.
Când eram mai tineri și mai ieșeam cu mama voastră pe acoperiș,
tatăl nostru ne spunea mereu să ne uităm la stele și să încercăm să desenăm ceva.
Cum ar fi... Uitați acolo!
Pentru mine, aia arată ca o cămilă. Vedeți cocoașele și limba scoasă afară?
- Da, văd și eu. - Uite acolo! E o piramidă.
Da, bravo, Patrick!
Uitați-vă chiar lângă lună.
Seamănă perfect cu Bugsy.
Stai liniștit, Bugsy. Tot tu ai ochii mai mari.
- Unchiule Skeeter. - Da, frumoaso.
Crezi că tatăl meu se va întoarce?
Asta e o întrebare dificilă.
Cu siguranță are ceva probleme psihice,
de nu-și dorește să fie alături de voi clipă de clipă.
Dar știu asta...
O veți avea întotdeauna pe mama voastră.
Și o veți avea și pe ea, cu care puteți ieși.
Și pe mine. Eu nu voi pleca nicăieri.
Ne-am înțeles?
Sunt ca mirosul picioarelor. Voi fi mereu prin preajmă.
Gata. M-ați făcut să întârzii. Sper că vă bucurați.
- Distracție plăcută la seral. - Ne vedem mâine!
Acum c-a plecat ea, să trecem la lucruri serioase.
Lăsați bezelele. Povestea acum!
Povestea din seara asta va fi super specială.
Se numește "Povestea despre ideile Marelui Hotel".
- Cum? - Plictisitor.
Haideți, am nevoie de voi cu asta, mi-ar îmbunătăți enorm viața. Vă rog.
Bine, fie. Oricum mai avem încă o noapte, să mai avem și azi o poveste amuzantă.
Ce-ar fi să ne spui ceva cu Evil Knevil?
Despre curse de mașini, sărituri, zboruri.
Sau poate ceva gen romantic.
Am o idee și mai bună.
Să combinăm acțiunea și romantismul...
- și să facem o poveste de rom-acțiune. - Da!
Să începem.
Cel mai mare erou al Greciei antice a fost, bineînțeles, Skeeticus.
Era cu adevărat senzațional, dar cu toate astea, subapreciat.
Și a fost ignorat ani de zile.
Dar, în sfârșit, primi șansa de a-și arăta aptitudinile în Marea Arenă.
Știa că dacă izbutea s-o impresioneze pe fiica împăratului,
ar fi ajuns într-o bună zi să fie conducătorul țării.
Skeeticus!
- Are o trăsură destul de bună. - Pentru un țăran.
Văd Londra, văd Franța, îmi văd chiloții mei auriți.
Ce face?
Scoateți elefanții!
Știți că se spune că Hercule ar fi fondat Jocurile Olimpice?
Ei bine, Skeeticus inventase jocurile extreme.
N-o să reușească!
Vă place?
Deci cum ne descurcăm până acum?
- Mai bine nu se putea. - Putem trece la partea cu romantismul?
Tu să-mi spui, micuțo. Se alege Skeeticus cu fata sau nu?
Așa e mereu în poveștile astea.
Da, ai spus-o! Deci se va întâmpla asta!
Deci, ies împreună să bea ceva sau niște brânză cu vin, da?
Da, se duc la o cârciumă veche. Și ghici cine mai e acolo.
Led Zeppelin. Spune "Led Zeppelin", te rog!
Toate fetele care au fost rele cu Skeeticus de-a lungul vieții.
Ce spui tu acolo?
Nimeni n-a fost rău cu Skeeticus, el era cel mai de gașcă.
Mama spune altceva.
Bine, toți au fost răi cu Skeeticus! A avut probleme.
Spuneți povestea mai departe.
Dumnezeule!
Ele văd că, acum, el e cu cea mai frumoasă femeie din oraș și sunt geloase rău de tot.
Sunt atât de geloase, că nici nu știu ce să facă.
Încep nervoase să joace Hokey-Pokey.
Îți pui mâna dreaptă înăuntru, îți scoți mâna dreaptă afară,
Îți pui mâna dreaptă înăuntru, și o scuturi într-una.
Așa...
Apoi, Skeeticus își duce prietena pe plajă.
Și dintr-o dată, un tip gras și păros...
...apare pe țărm, leșinat.
- De ce păros, nu înțeleg. - Uite așa.
Avea ceva în gât și nu respira.
- Mulțumesc! - E bine sănătos!
Apoi începe să plouă cu găleata și intră într-o peșteră fermecată.
- E mișto în peșteră. - Și era și Abe Lincoln acolo.
Abe Lincoln? Tu faci mișto acum? Ce naiba te-a apucat?
Îmi pare rău...
N-am vrut sa țip, Abe Lincoln e o idee bună totuși.
Doar că Skeeticus nu primește și el un sărut? N-ar merita?
A trecut mult timp de când... Și buzele lui sunt...
...foarte uscate, pentru că nu le-a mai folosit.
Bugsy, ești de partea mea?
Mai vedem noi.
Vorbesc cu cea mai frumoasă domniță din țară?
- Ești Skeeter Bronson, nu? - Chiar el!
Scuze de confuzia aceea cu Ferrari-ul de aseară, dar...
Sunt pe plajă acum și intuisem că vei fi și tu aici.
Ce-ai zice să luăm prânzul împreună?
Oricât de bine ar suna, nu pot. Mă tem că sunt deja în drum spre Vegas.
Vegas? N-a vorbit nimeni de Vegas.
Da, nu-i spune lui Kendall, el crede că sunt la bibliotecă.
Păi... Prințeso... Credeam că ieșim împreună.
Ne vom vedea la ziua de naștere a tatălui meu.
Pa, Skeeter!
Deci mâine va fi întâlnirea? Merge și așa.
Ai grijă!
Ești în regulă?
Îmi pare așa de rău!
Cum a rămas cu bariera de protecție?
- N-ar fi trebuit să fii la școală? - Acum ar fi trebuit să-mi caut de lucru.
Dar din cine știe ce motiv, am simțit nevoia să merg la plajă azi.
Nu ți-e foame?
Ba da, întotdeauna mi-e foame când am dureri.
Bine, pentru că fac eu cinste.
Bun, te voi lăsa să-mi faci cinste, fiindcă mi s-a furat portofelul,
deci oricum nu puteam plăti.
- Bineînțeles că ți s-a furat portofelul. - Nu înțeleg ce vrei să spui.
De tine vorbesc. Întotdeauna ți se întâmplă ceva.
- O să porți toată ziua pălăria mea? - Eu nu port pălăria nimănui.
Perfect pentru un prânz gratuit.
Fetelor, ia uitați-vă acolo.
E cumva Skeeter Bronson?
- Dumnezeule! - Nu pot să cred.
Skeeter! Bună!
Mă mai ții minte? Sunt Donna Hyde, din liceu.
Da, îmi aduc aminte.
Mă gândeam eu că trebuie să dau și peste tine.
- Așa că iată-te! - E așa de ciudat!
Noi tocmai plănuiam întâlnirea de 10 ani de la terminarea liceului.
Vorbești ca o gură spartă.
- Chiar de voi vorbeam și noi. - Sigur că da.
Te poți preface că ești prietena mea, pentru o clipă măcar?
Nu prea am chef de asta.
Îmi schimb motorul camionetei cu unul pe bio-diesel.
- Bine. - Ține-te bine.
Ea e prietena mea, fetelor. Ea e Jill.
Bună!
- Ea e prietena ta? - Da.
Da, sunt.
Ea crede că sunt...
- Romantic. - Îi place cât de romantic pot fi.
Sărut bine, îi place să spună asta...
Da, asta e...
- ...puțin cam exagerat. - Scuze.
Ești chiar drăguță!
E-n regulă. Am văzut și mai și, dar e destul de mișto.
E și super slabă.
Mai slabă decât... tine.
Mă rog.
Mă simt chiar oribil. S-o mai spun și în gura mare.
Ne-am purtat urât cu Skeeter, chiar îngrozitor, în timpul liceului.
- Cu Skeeter al meu? - Da, așa e.
Ai avut viață grea în liceu?
Și uită-te acum la tine. Ai ajuns chiar... frumușel.
Mă rog, coșurile au dispărut, și-am ieșit la distracție.
- Vrei să m-atingi? - Nu e nevoie, mai târziu.
Sunt aici pentru tine.
Îți pui mâna dreaptă înăuntru, îți scoți mâna dreaptă afară
Îți pui mâna dreaptă înăuntru, și o scuturi într-una.
- Cred c-ar trebui să plecăm. - Da.
Bine. La revedere.
Am stat de vorbă cu Wendy.
De-abia așteaptă să-și vadă mâine copiii. N-a fost așa de mult plecată niciodată.
Așa e...
E ultima mea seară cu copiii.
Vor fi distruși. Te... idolatrizează!
Iar poveștile cu care îi adormi...
Îți spun doar momentele bune, pe cuvânt.
Sfinte Sisoe! E leșinat cumva?
Da, da...
Mulțumesc!
- Ce bine te-ai descurcat! - De-asta sunt ceea ce sunt.
- Crezi c-ar trebui să stăm în ploaie? - Care ploaie?
- De unde-a apărut? - Nu știu! Dar nu-i incredibil?
Să fugim!
Pot citi viitorul.
Doamne Dumnezeule!
Deci...
Mâine e marea prezentare, nu? Știu că n-ai emoții sau chestii de-astea...
- Dar îți urez noroc, oricum. - Mulțumesc.
De fapt, poți veni dacă vrei. O să fie un fel de petrecere.
Wendy va sta cu copiii, ne putem distra, ne putem întâlni acolo.
Da... Asta ar fi...
Aș putea face asta. Mă pot întâlni cu tine...
...după orele de la seral.
- Tu ești? - Eu sunt ce?
Tu ești cea mai de treabă domniță din țară?
De treabă, în sensul că nu trișez la dame?
Nu, de treabă în sensul de... frumusețe.
Stai! Se va întâmpla ceva ciudat!
- Nu. E o greșeală. - Nu zic de noi, ci de...
Nu!
Și uite că vine Abe!
Uite!
Un cent.
Nu, asta e chestia ciudată de care vorbeam. Abe Lincoln.
Da. Bine.
Abe nu ne întrerupe. Nu și de data asta.
Trebuia să se termine mai frumos de-atât. Stai aici, o să pierzi multe.
Simpatică imaginație, Patrick.
Skeeter... ai o problemă legată de bărbierit aici.
Nu, nu, am scos lamele din aparate.
Tatăl lor nu e pe aici, așa că m-am gândit că cineva trebuie să-i învețe și asta, nu?
Eu sunt prințesa Leia.
Ești gata pentru marea confruntare de mâine seară?
Da. Le voi spune povestea de culcare în seara asta,
cu mine câștigând în poveste, dar câștigând și în realitate.
- Te-ai prins? - Da, am înțeles.
E vorba de "vizualizarea pozitivă". Am citit o carte.
Mă rog, ce scria pe coperta din spate.
Nu știu să citesc.
Taci, Bugsy!
Ia uite, am degetele opozabile, ce zici despre asta?
Sper că sunteți pregătiți, căci acum veți auzi ultima poveste.
Soarta întregului univers stătu pe muchie de cuțit...
...căci consiliul galactic suprem se întâlni să stabilească...
...cine avea să aibă controlul asupra noii planete din vastul sistem Nottingham.
Majoritatea pretendenților se așteptau ca liderul suprem Barrakto să decidă...
...în favoarea generalului Kendallo,
guvernatorul malefic al Hoteliei.
Dar era și o inimă sălbatică acolo.
Skeeto Bronsonian și mâna lui dreaptă, Mickey Rapidu'.
Toți se uitau cu emoție...
Locotenenta Jilly și cei doi cadeți ai ei...
Aspenoh, și chiar și mărețul Bugso.
De vreme ce sunt în spațiu,
Skeeter ar trebui să vorbească ca un extraterestru prostuț.
Ce?
E dezgustător, nici măcar nu voi traduce.
Liniște!
Liderul noii planete va fi stabilit după tradițiile străbune.
Luptă la gravitație zero.
Acum ajungem la partea pe care mulțimile o așteaptă.
Skeeto învingându-l pe Kendallo.
Cred c-ar trebui mai întâi să-i vedem luptându-se.
Kendallo făcu prima mișcare.
Skeeto!
Dar copiii vor să-l vadă pe Skeeto tăbăcindu-i fundul, nu-i așa?
- Wet Willy! - Plictisitor!
Dați-i drumul monstrului Muci Scârboși!
Cred c-o să mi se facă rău.
Faceți-l pe monstrul Muci Scârboși să-l facă praf pe Kendall!
Cred c-ar trebui să-l sărute.
Puteți să treceți la faza cu Skeeto câștigând?
Bine.
Ridică-te, Skeeto...
Șerif al Nottinghamului!
Ăsta e un final perfect pentru ultima noastră poveste.
Vă mulțumesc, copii.
- Dar nu s-a terminat încă. - Ar fi prea pe față.
Cum adică?
Cineva a aruncat o sferă de flăcări, iar Skeeto fu transformat în cenușă.
Sfârșit.
Transformat în cenușă...
Adică incinerat? Nu, nu-l puteți arde!
Sunt căpitanul Skeeto! Sunt cuprins de flăcări!
Nu, povestea nu se poate termina așa! Cum e cu finalurile fericite?
Ai spus că finalurile fericite, de fapt, nu sunt reale.
Noi am vrut ca povestea noastră să fie reală.
Vorbeam într-o doară! Vorbeam prostii!
Nu, nu, nu! Deci chiar o să-mi dați foc?
Nu adormiți lăsând sfârșitul așa! Stați! Treziți-vă!
Nu pot să cred că nu ți-a zis Skeeter. Sunt convins că-i doar o coincidență,
că noul hotel va fi construit aici,
în locul școlii.
Sunt sigur că... Scuze. Da?
Totul e pregătit pentru prezentarea din seara asta.
- Bun. - Te pup dulce de tot.
Vestea bună e că vei câștiga concursul.
Vestea proastă e că, probabil, vei lua foc.
Dar nu se va întâmpla dacă iei niște măsuri de prevenire.
Mănuși ignifuge...
Avertizor de fum...
Spray ignifug pentru bradul de Crăciun...
Da, da...
Domnule, acelea sunt de fapt pentru bradul de Crăciun.
Da, știu...
Îmi pare rău...
- Arde! - Dacă mă pot revanșa cu ceva...
E pentru pom!
E pentru pomul de Crăciun!
Îmi pare rău pentru asta!
Vrea cineva șervețele septice?
Aloha!
Ușurel...
O cupă de înghețată?
Care-i șpilul? Le vei da cumva foc? Că sunt geană pe tine.
Nu merge focul, se vor topi. Luați doar o înghețată cu ciocolată.
- Ai ajuns. - Da.
- Asta n-a fost deloc frumos. - Ce n-a fost?
L-ai împins pe omul ăla în piscină.
Nu, a sărit singur. Ai văzut-o cumva pe Jill?
Nu, n-am văzut-o pe Jill.
- Mi-e frig. - Aduc eu un prosop!
Am adus prosopul.
Poftim. Scuze.
Te iubesc.
Tu mi-ai adus un sandwich, nu-i așa?
Da, unul cu brânză.
Skeeter, ești bine?
O albină mi-a înțepat limba!
Ședința pentru noul și extraordinarul hotel va avea loc în sufragerie.
Deci nu cred că vreți să pierdeți asta.
- Pot să stau acolo, nene? - Da, sigur.
- Nu mă atinge. - Scuze.
Înainte de-a începe, aș dori să vă spun...
La mulți ani.
La mulți ani!
Mulțumesc, Kendall.
După cum vedeți, am invitat câțiva angajați să participe,
pentru a vedea în ce fel ideile voastre sunt primite de "oamenii normali".
- N-am dorit să jignesc pe nimeni. - Eu nu m-am simțit deloc jignit.
Deci domnilor, care dorește să înceapă?
Mi se pare corect.
Domnule Nottingham, ați avut clar dreptate când ați spus că tema rockului e fumată.
Gata cu ea.
Viziunea dumneavoastră m-a inspirat să caut mai în adâncime...
...să găsesc o cale mai către suflet și mai apropiată de experiența americană.
Și mă refer, bineînțeles, la teatrul muzical.
Și mai exact la...
Broadway!
Dă-i drumul!
Original, impresionant, bine gândit.
- Mulțumesc, Kendall. - Eu vă mulțumesc, domnule.
Îmi cer scuze pentru asta.
Îmi odihneam puțin ochii...
Skeeter!
E rândul tău.
Ești bine, Skeeter?
Poftim?
"O albină m-a înțepat în limbă."
Deci tu îl înțelegi?
Cum de-a ajuns albina să te înțepe în limbă?
Era într-o înghețată din care lingea el.
Poți traduce pentru noi prezentarea lui Skeeter?
Da, pot face asta.
Mi-am petrecut ultima săptămână într-un hotel,
chiar hotelul în care locuiesc.
Cu nepoata și cu nepotul meu.
Pentru copii, tot ce înseamnă hotel e ciudat și senzațional.
Să doarmă în alt pat...
Să se fâțâie prin holul principal...
Să sară într-una pe vreun aligator...
Să meargă într-una cu liftul...
Trebuia să-mi dau seama că un aligator nu avea ce căuta în contextul ăsta.
Anumite hoteluri încearcă pe cât posibil să te facă să te simți ca acasă.
Dar pierd din vedere ceea ce-i important.
Dacă vrei să stai într-un loc unde te simți ca acasă,
atunci, de ce să nu stai acasă?
Oaspeții trebuie să simtă totul ca pe o evadare din cotidian.
Și asta aș dori eu să fac în noul nostru hotel.
Orice copil știe ceea ce orice adult a uitat deja.
Așa cum tatăl meu mi-a spus...
"Cu cât ai imaginația mai bogată, cu atât te poți distra mai bine."
Asta-i tot? Îmi pare rău, dar nu am înțeles.
Asta a fost excepțional!
Felicitări, băiete, tocmai ai câștigat cheia regatului!
Mucușor, nu face asta!
Are microbi!
Felicitări!
Felicitări, Skeeter.
Felicitări, a fost nemaipomenit!
Extraordinar.
Felicitări, Skeeter.
- Mulțumesc, Kendall. Fără resentimente. - Bineînțeles că nu.
Meriți asta. Ești mai bun decât mine. Ai o voință de fier.
Da, așa se zice.
Eu n-aș fi avut inima să dărâm școala unde învață nepoții mei.
Cum?
Știai că acela e locul unde va fi noul hotel, nu?
- Ce tot spui acolo? - Bună prezentarea!
Chestia cu albina a atins corzile exact cum trebuia.
Da, bine. Vreau să vorbim despre locația viitorului hotel.
Bronson, ești concediat!
Concediat... Deci asta era legătura.
Știți cumva unde ține orele Jill Hastings?
Chiar acolo.
De ce nu mi-ai răspuns la nici un telefon?
Pentru că știam că tu suni.
Crede-mă Jill, chiar nu știam că...
Nu distruge și stropul de respect pe care-l mai am pentru tine, cu scuze patetice.
Doar...
Du-te de aici și nu mă mai căuta.
Unchiule... vrei să ne arzi școala pentru că și noi te-am ars în poveste?
Nu! N-aș face așa ceva!
Credeam că tu ești personajul bun.
Așa credeam și eu.
"Skeeto îl înfrânge pe Kendallo."
N-a fost chiar așa...
- Bună. - Bună. Bine-ai venit înapoi.
- Și tu ești supărată pe mine? - Nu la fel de mult ca Jill, dar...
- Dar sunt supărată. - Nu știam că acolo va fi noul hotel.
- Mi-am dat seama de asta. - Și de ce ești supărată?
Că le-am dat copiilor mâncare nesănătoasă?
Nu, știam c-o să faci și asta.
Sunt supărată pentru că...
...le-ai spus copiilor mei că în viață reală nu există finaluri fericite.
Uită-te în jur, Wendy! Vezi pe aici vreun final fericit?
Nu știu.
Tu cu tata v-ați distrat nemaipomenit în camera asta.
Din cine știe ce motiv, eu nu m-am distrat.
Eram mereu tristă, cinică, o acritură...
Norul negru... Sugativa de energie... Peștele mort.
Da, toate chestiile astea.
Dar am sperat că, lăsându-i cu tine, o să-i înveselești mai mult.
O să-i faci să se simtă mai bine, să se distreze.
Lui tata i-ar fi plăcut asta.
Mă rog, am primit o slujbă în Arizona, să predau, nu să fiu directoare.
- Asta-i super. - Da, poate vii pe la noi după ce ne mutăm.
Până atunci, copiii vor vrea foarte mult să te vadă.
- Bine. - Te iubesc.
Și așa stătu Skeeter pe pat, plin de regrete...
întrebându-se cum să-și refacă viața...
...după o săptămână fermecată.
Fain final, nu?
Ăsta a fost finalul tău, băiete?
Mă gândeam că-i doar partea tristă, și urmează să îndrepți totul.
Cum adică? Cum mai pot îndrepta ceva?
În poveștile pe care eu ți le-am spus, tocmai când situația părea disperată,
eroul făcea ceva neașteptat și curajos...
...pentru a-l învinge pe tipul cel rău, a salva situația și a se alegea cu fata.
Da, chiar. Cum pot face asta?
E povestea ta, nu a mea. Dar mișcă-te repede. Pe ei, băiete!
Domnule Nottingham!
Puteți sta de vorba puțin cu mine?
Mă cheamă Jill Hastings, sunt profesoară la școala Webster...
Salvați-ne școala!
Oamenii sunt pe poziții. Suntem gata să-ncepem demolarea.
Excelent.
Domnul Nottingham a spus că ne sună dacă e vreo problemă cu aprobarea...
Deci dacă nu ne sună în următoarele 20 de minute...
...eu zic să-i dăm bice.
Salvați-ne școala!
Doamnă, războiul s-a terminat. Ați pierdut, îmi pare rău.
Ăsta nu-i un război, domnule Nottingham. Aici e vorba de copii.
Trebuie să existe și alte locații pentru complexul hotelier...
...și pentru care n-ar fi nevoie de demolarea...
Barry, Jill, ce mai faceți? Haideți înăuntru.
De fapt, Donna, o mai ții minte pe Jill, nu?
Desigur! Dumnezeule, jacheta e așa de drăguță!
Mulțumesc.
Bronson, tu ce cauți aici?
Ce caut aici? Ce caut eu aici?
Păi, domnul Bronson, ca cetățean interesat ce este,
a dorit să-mi prezinte anumite aspecte,
înainte să iau vreo decizie pripită cu privire la respectiva proprietate.
Și sunt anumite aspecte îmi vor lua ani de zile să le analizez.
- Ani? - Ani de zile.
Bronson, ai curaj să te pui cu mine?
Da, domnule, pentru că cererea dumneavoastră de demolare a fost...
Respinsă.
- Respinsă? - Da, însă vestea bună e că...
Donna și cu mine v-am găsit alt teren chiar lângă plajă, în Santa Monica.
E o locație extraordinară.
Aceea a fost prima mea variantă, dar nu e de vânzare!
- Acum este. - Chiar e! Nu-i minunat?
- Serios? - Suntem prieteni?
Microbi...
Hai să depășim problema asta.
Haideți aici...
Vă ating și totul e bine, vedeți?
Chiar vă place, foarte bine.
Mai aproape...
Ce drăguț!
Și înspăimântător.
Puțină atenție, doamnelor și domnilor.
Lucrăm cu niște explozivi foarte periculoși și sensibili controlați prin unde radio.
Deci pentru a evita orice eveniment tragic,
vă rog pe toți să vă închideți telefoanele mobile.
Cu toții, vă rog. Închideți-vă telefoanele.
- Chiar ai rezolvat totul? - Nu chiar totul.
Avem o mică problemă, nu dau de Kendall la telefon
să-i spun să oprească demolarea, care va începe în 13 minute.
E beton.
Trebuie să găsim o fereastră de unde vom fi văzuți de demolatori.
Așa îi vom face să se răzgândească.
Bobbi, am găsit una!
Ăla-i Prius-ul meu!
- Unde ți-e camioneta? - Camioneta mea?
A trebuit s-o dau înapoi hotelului.
Cum adică s-o dai înapoi?
Hai cu mine!
Scuze!
E pentru o cauză bună!
- Ai mai condus vreo motocicletă? - Nu!
Dumnezeule!
Nu, nu!
I-ați văzut pe Bobbi sau pe Patrick?
Bobbi! Patrick!
Iau înapoi portofelul!
Nu-i corect!
Începem în 60 secunde!
Stați! Nu-mi găsesc copiii! Ar putea fi înăuntru!
Bună încercare. Am evacuat clădirea acum câteva ore.
Totul e în regulă.
Lăsați-mă să trec!
Trebuie să verific, totuși, încăperile înainte de marea explozie.
O fac eu însumi.
- Unchiule Skeeter! - Ieșiți de-acolo!
- 5... - Nu!
Patru...
Trei...
Doi...
Regele a emis o proclamație!
Hotelul se mută de aici...
...iar școala rămâne aici. Să trăiască școala Webster!
Mami!
Bobbi! Patrick!
M-ați subestimat. Veniți încoace!
Tocmai începusem să vă cunosc, credeați că vă las să-mi scăpați acum?
Știam eu că ești personajul bun!
Patrick, bună. Sunt Tricia Sparks.
Voiam doar să-ți mulțumesc c-ai salvat școala.
Ca în westernuri!
Nu-s nevoie de mulțumiri, doamnă.
Așa te vreau!
Trebuie să fie vreun fel în care să-mi exprim aprecierile.
Nu-i cam mare pentru tine?
- E bună. - Așa e și ea. Deci ce crezi?
Dacă el primește un sărut, eu nu merit ceva din partea sirenei?
Hai odată...
Ia uitați ce-a realizat fiul meu...
A întors spatele unui post de conducere a unui hotel de lux
pentru a porni o mică afacere de familie.
Și binecuvântat fie, chiar i-a dat numele meu.
Și că tot e vorba de bezele, se pare că Bugsy le-a mâncat pe toate.
Am rămas fără bezele.
Mă ocup eu. Room service!
- Da, domnule. - Bună, Kendall.
Bugsy a rămas fără bezele,
așa că dacă ai putea să-i aduci câteva, ar fi nemaipomenit.
Chiar acum, domnule. Altceva?
Nu mai am treabă cu tine, dar... menajera!
Bună, Aspen.
Poți te rog să te asiguri că Bugsy are cușca curată mâine dimineață?
Nu de alta, dar nu-i pică prea bine bezelele,
așa că o să cam facă mizerie.
Atâta tot, pa!
Cred că Bugsy vrea să ne spună că povestea noastră s-a terminat.
Dar înainte de-a pleca,
hai să vă spun ce fac eroii și personajele negative acum.
Vechiul meu prieten, Barry Nottingham, a depășit problema cu microbii în așa măsură,
încât a decis să părăsească industria hotelieră
și să se ocupe de medicină.
Acum, e asistentul medical al școlii generale Webster.
Violet conduce acum imperiul hotelier, alături de soțul ei, Mickey,
fostul chelner de room service,
care-i, acum, al nouălea cel mai bogat om din lume.
Iar Skeeter și Jill...
...după dubla nuntă a secolului...
...au trăit...
...fericiți până la adânci bătrâneți
conducând Motelul lui Marty
și petrecând o grămadă de timp alături de nepoțeii mei,
ale căror aventuri de-abia au început,
deși nu toată lumea se bucură.
Dar asta e cu totul altă poveste.
SFÂRȘIT