Det var en gang at det magiske kongeriket Coventry
ble beleiret av mørkets krefter.
Midt i dette slaget, ble tvillingdøtrene
til Miranda og Aron født.
For deres sikkerhet, ble tvillingene skilt
og skjult i en annen dimensjon.
Tjueen år senere ble søstrene gjenforent.
Og dro tilbake til fødelandet der de beseiret
den onde onkelen sin, Thantos.
Og ødela Mørket for alltid.
-Mamma! -Mamma!
Mamma!
Jeg visste du hadde kraften.
Eller gjorde de det?
Aron, jeg savner deg så veldig.
Miranda.
-Er det noen der? -Miranda.
Miranda.
Greit, la oss ta en titt på været.
Ser ut som det blir delvis overskyet,
så ikke glem jakker og anorakker.
-Vær så god. -Dere vil trenge...
God morgen, Camryn. Sov du godt, vennen?
Nei.
Kan ikke si jeg er overrasket.
Du og søsteren din var sikkert våkne halve natten mens dere snakket og lo.
Dere har sikkert så mye å ta igjen.
Og igjen, nei.
Lille frøken Har-ansiktet mitt pintes høylytt hele natten
over college-katalogen med lyset på.
Vel... skolen er viktig for Alex akkurat nå.
Hun har ikke hatt de samme mulighetene som deg, Camryn.
Hele land har ikke hatt mulighetene hun har hatt.
-Hørte det. -Gi henne tid til å finne seg til rette.
Alt dette er nytt for henne.
-Takk. -Herr Barnes,
er du ferdig med asjetten din?
La meg gjøre det.
Herr Barnes, det er noe galt med Camryn. Hun tilbød seg å hjelpe.
Går det bra med deg?
Ha, ha. Dere er så morsomme.
Men se her. Jeg har øvd meg.
Vennen?
Oi da.
-Camryn Elizabeth! -Unnskyld.
Jeg vet ikke hvorfor, men det skjer faktisk ofte.
Ofte? Hva annet har du øvd på?
Camryn, kanskje du burde fortelle faren din om bilen nå.
-Hva med bilen? -Ikke bli for sint.
-Hun har alle delene. -Delene?
Biler skal ikke være i deler! Kan du ikke trylle den tilbake?
Jeg trodde det, men da jeg prøvde å gjøre alt
jeg hadde gjort baklengs, mistet jeg det andre dekket.
Jeg fant det. Det er i bassenget.
-Du mistet dekkene. -Nei, ett er i bassenget.
Hører du ikke etter?
Dette hadde vært så mye lettere om noen bare kunne
skrive ned alle tryllegreiene.
Jeg må finne ut alt
med prøving og feiling.
Mye feiling.
Og resten av tiden får jeg bare et syn eller noe.
"Et syn."
-Alex. -Alex?
Noe er galt.
Hva med Alex?
Alex!
Alex, har du det bra? Hvor er du?
Jeg er her inne.
-Hva feiler det deg? -Jeg trodde jeg så noe.
Eller, jeg trodde at jeg så noe.
Jeg er ikke sikker på hva jeg så.
Du slengte meg mot veggen!
Jeg visste ikke helt hva som kom til å skje.
Jeg bare pekte.
Du mener slik?
Du vet at blå ikke er min farge.
Den er det nå.
Og hva kan du ha sett som kunne...
-Du ga meg ikke en hale. -Jo, det gjorde jeg.
Og du får ører også om du ikke gjør noe med dette.
Hvordan er dette min skyld?
Jeg logrer, ser jeg ut som jeg smiler?
Hadde det vært så fælt å si: "Unnskyld"?
Unnskyld? Hva med et takk, Alex?
-Neste gang drar jeg. -Du reddet meg fra en Skygge.
-Greit? -Ja! En lyspære
-kan gjøre det samme. -Å, ja. Neppe.
-Hva skjer her? -Aner ikke.
Men jeg aner aldri hva som skjer lenger.
Velkommen til de siste 21 årene i livet mitt.
-Gi deg, Camryn. -Hva er det?
-Jeg vet ikke. Jeg trodde jeg så... -Takk, Alex...
-Vær så snill! Kan du øve... -Camryn Elizabeth,
ikke gjør søsteren din til pels!
Dette er godt.
Takk for at jeg får bo her igjen. Bare si fra,
-så drar jeg tilbake til Lucinda. -Alex, du må slutte å takke oss.
Du er familie nå. Du kan bli her så lenge du vil.
Dessuten er universitetet bare et par kilometer unna.
Og jeg kan ikke tro at jeg møter inntaksrådgiveren
i dag. Dette er som en drøm.
-Alex. -Alex.
Unnskyld. Jeg bare...
Jeg vil vise hvor mye jeg setter pris på
-alt dere gjør for meg. -Vi vet det, vennen.
-La meg ta det for deg. -Hvorfor? Hendene mine er ikke malt på.
Jeg merket at ingen tok temperaturen din.
Du vil bare sette meg i et dårlig lys.
Nei. Det trenger du faktisk ikke min hjelp til.
Greit, damer. Nok.
Jeg vet det vil ta litt tid å bli vant til, men tro meg,
før du vet ordet av det, vil alt dette virke helt normalt.
Ikke noe av dette vil virke normalt.
Et basseng?
Synes du virkelig at det var så smart
å åpne en undervannsportal?
Du vet jeg har problemer med det indre øret.
Sånn går det når du maser på meg. Jeg...
Det er sikkert nok. Det er bra!
Greit, jeg er tørr!
-Hei, folkens! -Hei!
-Hallo! Greit. -Ja.
-Er det pannekaker? -Å, ja, vel. Her, du kan ta dem.
Faktisk er vi her av offisielle grunner.
Hva med at vi lar dere være noen minutter?
Og forsyn dere av det dere ikke har dryppet på.
Offisielle grunner. Høres spennende ut.
Dette tar vel ikke lang tid? Jeg har et viktig møte om
-omtrent 20 minutter. -Vel, det første
er ikke faktisk offisielt. Det er mer personlig.
-Skal du fortelle det nå? -Hvorfor ikke?
Miranda hørtes ut som det hastet.
Ja, men jeg sa det da vi stanset
-så du kunne skifte sko. -Vel, var ikke så lurt.
-Se, disse er ødelagt. -Vet du hva? Jeg likte aldri de skoene.
De får deg til å se kort ut og nesen din stor.
-Jeg synes ikke nesen hans ser stor ut. -Greit! Folkens!
Folkens!
Unnskyld, men har det liksom travelt.
-Sett i gang. -Vi skal gifte oss!
Hva?
Jeg er så glad på deres vegne.
Selvsagt vil vi ha dere to i bryllupet.
Det blir lite. Vi ville begge ha noe intimt.
-Ja. -Og, vei, siden alle tror
at vi har vært døde i 21 år,
-har vi ikke så mange venner. -Ingen.
-Vi vil gjerne komme. -Kjempegjerne.
Jeg liker ikke å hyle av glede og stikke, men jeg må dra, så.
Stemmer. Unnskyld. Moren deres sendte oss for å...
-Hva er dette? -Jeg tegnet det i morges.
-Jeg aner ikke hva det er. -Det er våpenskjoldet til faren deres.
Faren vår? Aron?
Jeg har drømt om ham hver eneste natt.
Du... du tror vel ikke...
Nei. Aron døde den kvelden
tvillingene ble født. Jeg vet det.
Så død.
-Død? -Død?
Ja, borte.
-Sa han... -Sa han "død"?
Ja.
Selvsagt vil Miranda
-se dette. -Å, Miranda!
Det var derfor vi kom. Moren deres vil se dere. Nå.
Nå? Nei. Ikke nå.
Men du er en prinsesse. Du har visse plikter.
Ja, og en av dem er å sørge for at jeg kommer tidsnok
til første skoledag.
Beklager, men jeg har ikke tid til å leke prinsesse.
Det er ikke leking om du virkelig er en.
Får vi bruke tiara? Eller krone? Kommer det med en prins?
-Jeg hadde elsket en prins. -Hør, Deres Høyhet,
du må bare dra uten meg, greit? Si til mamma at jeg tar en portal
-så fort jeg kan. Greit? Ha det. -Alex!
-Hva? -Lykke til.
Det går kjempebra.
Takk. Med deg også. Ha det.
Ok. Så det gikk ikke så bra.
Vel, én twitch er bedre enn ingen twitch.
Føler meg ikke så satt pris på.
På veien tilbake, kan vi stoppe i dimensjonen
der alt er laget av sukker? Jeg vil se på bryllupskaker.
Det er beleilig. Hvorfor? Så du kan besøke ekskjæresten,
-tannlegen? -Vet du hva?
Bob er så 23 og et halvt år siden.
-Kommer du? -Jeg...
Jeg tror jeg tar skapet mitt.
-Det hadde vært en god idé. -Synes du det?
Endelig.
Jeg begynte å bli bekymret.
Jeg er så glad for at du er trygg.
Trygg? Hvorfor skulle jeg ikke være trygg?
Vi ødela akkurat Thantos og Mørket, ikke sant?
-Ikke sant? -Ja. Ikke sant?
Ja. Selvsagt er det alltid mye som må gjøres.
-Vil du gå? -Ja.
Og derfor håpet jeg at du og søsteren din kunne hjelpe moren deres
med å fullføre sikringen av kongeriket.
Selvsagt reiser det spørsmålet om hvor søsteren din er?
Hun begynner på skolen i dag.
Jeg studerer uavhengig dette semesteret, så...
Så vi må klare oss uten henne.
Selv om jeg mener jeg bestemt ba om at begge
-døtrene mine skulle komme. -Ser du? Jeg sa hun ville merke det.
Hør, jeg prøver.
Ikke at det ikke høres gøy ut å sikre kongeriket,
men... når kan jeg begynne å gjøre prinsesseting?
-Prinsesseting? -Du vet. Prinsesseting.
Gå på ball, kjøre i vogner... vinke.
Jeg er flink til å vinke.
Hei!
Det blir ikke mye av det før du kan kontrollere magien din.
Og gåingen din.
Siden Ileana er beskytteren din, skal hun også være læreren din.
Men ta det rolig, jeg er en kul lærer. Vi kan ha timene på plenen.
Om dragene ikke er løse.
Desire? Magdalena?
Kan dere ta datteren min og sørge for
hun ser... prinsessete ut?
Så kan du møte Ileana i vinterhagen.
Ja. La oss begynne med tiaraen, damer.
"Mye å gjøre"?
"Sikre kongeriket"? Hva snakker du om?
Jeg vil ikke alarmere dem før vi er sikre...
men det er noe som beveger seg gjennom Skyggelandet.
-Noe ondt. -Thantos? Lever han fortsatt?
Men om han tar menneskeform igjen, vil han gå
-etter tvillingene først. -Jeg vet det.
Bruk et belysende trylleformular for å sikre inngangene,
og møt meg i fangehullene. Hver centimeter av dette slottet må ransakes.
Skal jeg insistere på at Alex kommer tilbake til Coventry?
Og med "insistere" mener jeg trygle, bønnfalle og overtale.
Nei. For øyeblikket er hun kanskje faktisk tryggere i sin egen dimensjon.
Akkurat når du tror du får litt fritid.
Ja. Det føles som vi beseiret Mørket i går.
-Tilbake på jobb. -Ja.
For å være ærlig, trodde jeg vi endelig skulle få
-litt alenetid. -Hva? 21 år i eksil
er ikke nok alenetid?
MCGREGOR-HALLEN
STUDENTFORENING
WAVERLY UNIVERSITET
Hva? Kan du ikke si hei engang?
-Hei. -Gi deg, ikke vær sånn.
Ikke vær...
Unnskyld. Hei.
Det var bedre.
-Hei. -Vet du,
jeg er ganske sikker på at du akkurat sa det.
Ja. Ok.
Selv om dette er gøy, må jeg finne McGregor-hallen.
Jeg skal på forelesning om renessansediktere.
Ok... andre siden av gårdsplassen.
Fint å se at du prøver andre ting,
for jeg har aldri sett deg utenfor Kunstfakultetet.
-Kunstfakultetet? -Ja. Sees.
Vent. Jeg vet hva som skjer. Du tar feil.
Kanskje, men... kan jeg ringe deg senere?
-Og jeg liker det nye håret. Det er fint. -"Jeg liker håret. Det er..."
-Senere, Cam. -Vent!
Jeg er ikke den du tror jeg er!
Det kan du si.
-Hei. -Selvsagt, jeg visste det var deg
med en gang. Camryn hadde ikke latt noen
se henne i de jeansene.
Ikke at de ikke ser søte ut på deg.
Vi er identiske, Beth. Og så det er sagt,
jeg prøvde å si det til ham...
Du kom deg vel ikke av Flørtebyekspressen lenge nok
til å introdusere deg.
Jeg vet ikke hvem han er engang.
Marcus Warburton, ekskjæresten til søsteren din.
Ja, med trykk på "eks".
Hun gjorde det slutt med ham for to uker siden.
Vi snakker ikke med ham lenger.
Gjorde hun det slutt med ham?
Men han er så...
Kunnskapsrik om skolens geografi.
Se, der er McGregor-hallen. Akkurat som han sa. Sees.
Og rolig, jeg skal ikke si noe til Camryn om dette.
Men jeg har tenkt å tekste henne hver eneste detalj.
Sånn skal det være.
Bøker om magi!
Noen skrev det faktisk ned.
Ser ikke så vanskelig ut.
Takk.
Det er faktisk vanskeligere enn det ser ut til.
Ingen årsak. Vær så god.
Unnskyld.
Greit. Se. Du bare prøver for hardt, skjønner?
Bare... se for deg det du vil skal skje,
greit? Og la det strømme gjennom deg.
Klar?
-Takk. -Ingen årsak.
Jeg kunne hatt bruk for deg i går i garasjen hjemme.
-Jeg er Demetri. -Er du en prins?
Jeg foretrekker å ikke bruke titler.
-Jeg er Camryn. -Alle vet hvem du er.
-Velkommen til Coventry. -Takk, Deres Høy... Demetri.
Jeg burde virkelig... finne Ileana. Hun leter nok...
Det blir vanskelig, for jeg snakker mye med hendene.
Det tar bare litt tid å bli vant til det.
Men ikke tenk på det, jeg skal rydde opp for deg.
-Takk igjen. -Ingen årsak.
Ha det.
TRYLLING FOR GRØNNSKOLLINGER
Demetri, ikke sant?
Se.
Veggene beveger seg.
Prinsesse Camryn.
-"Jeg foretrekker å ikke bruke titler"? -Ingen grunn til å ikke snakke med henne.
Ingen grunn bortsett fra at du brøt 1400 lover eller noe.
-Hun er ikke som jeg trodde. -Nei, samme her. Jeg tror hun liker meg.
Vi får se hvor mye hun liker deg når hun oppdager
at du jobber på kjøkkenet og ikke har noe magi.
Hei, Alex! Vent!
Hei. Jeg håpet å se deg igjen.
Hør, det har skjedd en enorm misforståelse.
Jeg vet dette vil høres...
Du kalte meg akkurat Alex.
Ja. Er det ikke det du heter?
Vel, ja, men... Beth snakket med deg.
Snakket med meg? Hun taklet meg nesten i kafeen.
Men bortsett fra det så visste jeg at noe var annerledes.
-Og ikke bare håret. -Vel,
søsteren min er visst veldig populær her.
-Ja. -Så langt har jeg blitt bedt
til sju fester og blitt bedt på date to ganger.
Ok, så hva med å gjøre det til tre ganger?
-Lyst på noe å spise? -Hva...
Unnskyld, men det høres ut som en veldig dårlig idé.
-Greit. -Ja.
Om det gjør noen forskjell, var én av grunnene
til bruddet at vi ikke har noe særlig til felles.
Det gjør ingen forskjell.
Det betyr bare at jeg vil låne notatene dine.
-Sees. -Greit.
Hei, Alex! Vent!
Kan du ikke la meg følge deg hjem?
Gjorde vi ikke akkurat dette?
Ja, jeg... Jeg vil bare sørge for at du er trygg.
Dessuten hadde Camryn aldri tilgitt meg om jeg lot noe
-skje med søsteren hennes. Kom igjen. -Hva...
Ja vel.
-Fant du veien? -Ja. Takk.
Ganske sikker på at det var her. Men det er... Samme det.
Litt hjelp her, vær så snill?
Søren!
Dumme trylleformular.
-Vel, vi har bare tre igjen. -Hjelp!
Hva gjør du? Du skulle vente på meg.
-Jeg kjedet meg. -Skulle ønske du hadde begynt
med noe mer grunnleggende.
Hva kan være mer grunnleggende enn å gå gjennom vegger?
-Egentlig ingenting. -Bare få meg ut.
-Tanker? -Ingen.
-Du mente om dette. -Ja.
Fortsatt ingen.
Nei. Ingenting.
Vent, ikke gå fra meg!
-Ok. Ta det med ro. -Hva? Ja, la oss.
Sånn ja.
Hei!
Unnskyld!
Greit.
-Ok. -Vi kunne prøve en nudel...
Å, nei. Jeg hadde problemer med hodet hans sist.
Hei. Prinsesse Camryn.
Første dag.
Beseiret Mørket.
Pent vær, ikke sant?
-Skynd dere. -Gå unna.
Hva? Nei. Jeg ordner dette.
-Hva mener du? -Jeg gjør dette. Du gjør alltid dette.
-Du kan ikke... -Kan jeg ikke gjøre dette?
-Nei, vel, jeg burde... -Jeg får aldri gjøre det
-om du ikke gir meg en sjanse. -Greit, sett i gang.
-Herr Jeg-kan-alle-formularene. -Gjør et forsøk.
-"Jeg tryller alltid best." -Greit. La oss se hvordan det går.
-Vil du se det? -Ja.
Ja vel, greit.
Kan du prøve å ikke rote bort
flere kroppsdeler før vi kommer tilbake?
Jeg mistet albuen i to uker en gang. Måtte henge opp plakater og alt.
Vent! Hvor skal dere?
Jeg trodde dere skulle hjelpe meg med magien.
Ja. Unnskyld, vi må bare gjøre ferdig et par ting først.
-Er noe galt? -Nei. Ikke egentlig.
Vel, ja, en slags mørk kraft truer.
-Og om du går rundt et hjørne... -Bryllupsgreier.
-når som helst, kan du... -Bryllupsgreier.
-Vi har... bryllups... greier. -Har vi?
Ja. Det har vi.
Bra, for vi har fortsatt mye å gjøre. Vi har gjestelisten...
-Vi kommer tilbake. Bare oppfør deg. -Meny.
Jeg tror fondue. Ingenting sier kjærlighet som en gryte full av ost.
-Jeg mente ikke... -Noe er virkelig galt.
-Og så falt armen hennes av. -De måtte sende henne til et museum.
Hun faller i stykker.
Hallo?
Er det noen her?
Artemis.
-Her. -Takk.
Hei, sitter Marcus fortsatt...
Sitter fortsatt på andre siden av gata og stirrer på huset?
Jepp. Veldig pussig.
-Se hva jeg fant! -De betaler meg ikke nok for dette.
Jeg skal hente brødskiver til deg også.
Og jeg kan like gjerne krysse gata og gi en til den du vet.
Himmelen vet hva du gjorde mot den gutten.
-Jeg gjorde ingenting. -Selvsagt.
-Jeg gjorde ingenting. -Det spiller ingen rolle.
Det mest fantastiske...
Hvilken gutt?
Marcus. Han fulgte meg hjem og bare ble her.
Vent. Fulgte min Marcus deg hjem fra skolen?
Ja, men ikke på den måten.
-Han ba meg ut og jeg sa nei. -Ba min Marcus deg ut?
Når ble han din Marcus? Jeg trodde du hadde gjort det slutt.
Du har rett. Vi gjorde det.
Jeg gjorde det. Og han er tydeligvis knust og ikke seg selv.
-Tydeligvis. -Men det spiller ingen rolle,
vet du hvorfor? Fordi jeg møtte en prins.
-Seriøst? -Seriøst. Så søt. Demetri.
Vi bruker fornavn.
Titler er ikke så viktige for oss. Jeg hadde tidenes beste dag!
-Faktisk, vet du hva? -Camryn.
Det var en merkelig dag. Mamma var veldig bekymret,
og Ileana og Karsh oppførte seg rart.
-Camryn. -Ja, hva er forskjellen, ikke sant?
-Camryn! -De behandler meg som en rar...
-Camryn! Hva fant du? -Hva fant...
Ja. Da du kom inn, sa du at du hadde funnet...
Se!
Det bare dukket opp.
Bokstavelig talt.
-Det har våpenskjoldet til faren vår. -Jeg vet det.
Så det er sant.
Dette er et tegn.
Han lever.
Camryn, jeg tror faren vår lever.
Hva snakker du om?
Hør, jeg har skrevet mange historier.
Om ham, at han er der ute og ber om hjelp fra oss.
-Men historiene dine blir alltid sanne. -Jeg vet det.
Jeg ville ikke si noe, for jeg var ikke sikker.
Men hvor er han?
Han er fanget. Han er fanget i et sted som heter Skyggeland.
Kom igjen.
-Vi må si det til Miranda. -Vi må si det til Miranda.
Her. Nei, der!
Nei.
-Ileana! -Karsh!
-Bra, dere er fortsatt trygge. -Hva er det?
Thantos er tilbake.
Jeg trodde vi ødela Mørket. Hvordan kan Thantos være i live?
Ja, jeg trodde vi brukte kjærlighetens lys
til å bli kvitt ham.
Og ett veldig sinna skrik senere, var det farvel, Thantos.
Vel, da han ble ødelagt klarte
visstnok det som var igjen av ham å klynge seg til livet i Skyggeland.
Skyggeland?
Ser du? Det finnes ikke.
Jeg har følt et mørkt nærvær de siste dagene,
som beveget seg gjennom Skyggene.
Jeg var ikke sikker på om det var Thantos før nå.
I ettermiddag... ble en av tjenerne mine angrepet i nordtårnet.
Så grusomt.
Jeg var i nordtårnet. Det kunne vært meg.
Det hun mener er: "Å, det er grusomt. Går det bra med ham?"
Det var underforstått.
Det går bra med ham... sånn passe.
Men skyggen hans, ikke så bra.
Skyggen hans?
-Eksisterer skygger på egenhånd her? -Ja.
Det er i den verdenen, Skyggenes verden,
at Thantos skjuler seg og planlegger å komme tilbake.
Jeg håper det ikke er for sent.
"For sent"?
Hva mener hun med det?
-De har ingen sjanse. -Nei.
For sent å hindre ham i å få tilbake menneskeformen.
Hvorfor? Hva skjer da? Det er ille, er det ikke?
Jeg ser at det blir ille.
Han har kun ett formål: Å ødelegge dere to.
Ja.
Ja, det faller under kategorien ille.
Om Thantos kommer tilbake,
tviler jeg på at vi kan stanse ham igjen.
Vent!
Det var det jeg så over deg i morges.
Det var ikke en mann...
Det var en manns skygge.
-Thantos var hjemme hos oss! -Nei, det var han ikke.
-Jo, det var han! -Nei.
-Jo, det var han! -Om han kan reise fritt
mellom verdenene, er han allerede sterkere enn vi fryktet.
Hva er det med deg og disse skyggegreiene?
-Det var ikke i skyggene. -Jo, det var det!
Men jeg er redd for at dere nok en gang er de eneste som kan stanse ham.
Oss? Hvorfor oss?
Hvorfor kan ikke de peke litt for en gangs skyld?
-Ikke ta det ille opp. -Nei da.
Men det er et godt spørsmål. De gjør aldri noe.
Greit, kanskje litt ille opp.
Om to dager vil solen og månen være i en perfekt linje.
En solformørkelse?
Og dere vil begge være på deres kraftigste.
Jeg har alltid ønsket meg et solformørkelsesbryllup. Vær så snill?
Du vet at mamma ikke kan komme om to dager.
Det stemmer. Vær så snill?
-Nei! Ja! -Er det virkelig umulig...
De må utføre beseiringsformularet.
Det er ikke mulig. De kan ikke utføre et beseiringsformular.
De jobber fortsatt med å gå gjennom vegger. Med hjelp.
-Det skjedde noe. -Faktisk er det mer nøyaktig
-å si sittende fast i veggen. -Jeg tror ikke vi har noe valg.
-Men de er ikke klare. -Så gjør dem klare.
Burde det ikke være opp til oss om vi utfører
-dette beseiringsformularet? -Jo.
-Hva er det? -Det er et formular så kraftig
at det ødelegger alt som gjemmer seg i Skyggeland.
Men om vi gjør det, beseirer det pappas skygge.
Det kan vi ikke gjøre.
Unnskyld meg?
Jeg fant den i nordtårnet i dag. Den tilhørte pappa, ikke sant?
Jeg tror han prøver å kontakte oss. Han lever.
Jeg tror han er i Skyggeland.
Jeg er så lei for det.
Jeg vet dere ikke vil tro dette... men faren deres er borte.
Han kommer ikke tilbake.
Jeg søkte i skyggene i årevis.
Han er ikke der.
-Men... historiene mine, drømmene. -Er Thantos' verk.
Månen er halvt i mørke.
Du har en forbindelse til Skyggeland. Han bruker deg.
Men ringen? Hva med Arons ring?
Bare Thantos kan ha Arons ring.
Han tok den da han drepte ham.
Men det er ikke Thantos.
Jeg vet det ikke er det. Det er Aron, faren vår.
-Han trenger vår hjelp. -Nei... vi trenger hjelpen deres.
Beklager, men du må bare stole på meg.
Jeg regner med deg og søsteren din.
Coventrys fremtid er avhengig av dere.
Utrolig at dette stedet klarte seg uten oss.
-Gjør dere klare for trylleformularet. -Ja, dronning.
Greit. Nå.
Det viktigste med beseiringsformularet
er å ha riktige proporsjoner.
Det er en skjør balanse Så det man trenger...
Greit.
-Hei! Å... -Litt hjelp, vær så snill!
Som jeg sa, man trenger like deler sol
og måne.
-Ta den boken! Her! -Jeg har den.
Sitt.
Greit.
-Greit. Så, som jeg sa... -Hva?
Det viktigste med beseiringsformularet
-er å ha... -Hva sier du til at vi bare
hopper i det?
Alt dette pratet trakk aldri en kanin opp av hatten.
Nei, men det hindrer at små landsbyer blir til esler.
-Jeg sa at jeg var lei for det. -Og det var vel ingen tilfeldighet
at den landsbyen var der moren min bodde.
Litt lei for det.
Hold hender. Vi tar bare den første delen.
Husk at det handler om balanse.
Like deler sol, måne og...
-Jeg tror de skjønner det. -Varme, like deler kulde.
Jeg tror de skjønner det.
Klare?
Klare.
-"Solens styrke..." -"Og Månens krefter..."
Det er favorittdelen min.
"Blir én i vårt søken."
"Etter å åpne døren til Skyggeland."
Det var kjempekult.
Hvordan gikk...
Kanskje litt mye sol.
Alex, prøvde du engang?
Ja. Nei. På en måte.
Jeg tror virkelig ikke vi burde gjøre dette.
-Men du hørte mamma. -Jeg vet hva hun sa,
men det betyr ikke at jeg er enig.
Akkurat nå spiller det ingen rolle om du er enig eller ikke.
Moren deres hadde ikke bedt dere gjøre dette om det ikke var viktig.
Greit. Sett i gang.
Hvorfor prøver ikke dere to igjen mens vi går og...
skifter til noe litt mindre....
brent?
-Unnskyld. -Ja, unnskyld.
Jeg er overrasket over at du fortsatt er her.
-Hvorfor skulle jeg ikke være det? -Jeg trodde
du hadde zappet deg hjem nå.
Spesielt siden jeg ikke har sett en eneste vogn eller hvit hest.
De er på baksiden.
Dessuten... mamma trenger oss.
Med trykk på "oss".
Vær så snill, jeg kan ikke gjøre det uten deg.
To halvdeler.
Tvillinghekser.
-Twitches. -Twitches.
-Heia twitches. -Heia twitches.
Greit.
"Solens styrke..."
"Og månens krefter." -"Blir én i vårt søken."
Greit, konsentrer deg.
Vi må bruke all energi og konsentrasjon på...
Demetri!
Bra konsentrasjon!
Demetri!
Cam!
Demetri!
-Hei! -Hallo!
-Unnskyld, jeg ville ikke forstyrre dere. -Du forstyrret oss ikke.
-Vi bare surret rundt. -Ja.
Prøver å redde kongeriket og alt som er...
godt og rent.
-Demetri, dette er søsteren min... -Alex.
-Alex, jeg visste det. -En glede.
-Det er ham. Det er prinsen min. -Ja, jeg skjønte det.
Hva?
Demetri er fantastisk. Han lærte meg å fikse ting.
Se!
Cam!
Vis henne.
Kan ikke du vise henne? Jeg hadde ikke vært mye til lærer
om jeg tok all æren.
-Ikke sant? -Greit.
-Er han ikke flott? -Jo, han er flott.
Jeg burde vel la dere to redde verden.
Men, hør...
Kan jeg vise deg rundt i hagene en gang?
Ja! Jeg mener, ja.
Det er et ja.
Der er du!
Kan jeg få litt te, er du snill?
Og en av de brødskivene med kyllingsalat
uten skorpe?
Og noen oliven. Jeg elsker oliven.
-Vel? -Med en gang, sir.
Hei, hvor er forkleet ditt? Ta på deg forkleet.
Jøss, det har virkelig gått nedenom mens vi var i eksil.
Dere burde bestille noe også.
Vi kommer til å jobbe sent.
Er du ikke prins?
Nei.
Jeg... Unnskyld meg.
Cam, hva feiler det deg? Gå etter ham.
Han jobber. Jeg...
Vi burde gå tilbake til trylleformularet.
Du er umulig.
Demetri!
Hei, Demetri.
-Vær hyllet, deres Guddommelighet. -Demetri, jeg vil snakke.
-Prinsesse Artemis. -Prinsesse Alex.
Dere må slutte å gjøre det.
Unnskyld, greit? Ikke vær sint, vær så snill.
Jeg løy ikke for henne. Jeg fortalte ikke sannheten,
-men jeg løy ikke. -Nei. Det er ikke greit.
Ro deg ned. Ingen er sinte.
Jeg ville bare imponere henne, jeg bare...
Jeg vil at hun skal like meg.
Selv om du er servitør, kan du fortsatt være imponerende.
Jeg har vasket hus...
inkludert toaletter... i to somre.
-Seriøst? -Vel,
man må gjøre det som trengs.
Men jobben din definerer ikke den du er.
Selvsagt ikke. Det gjør foreldrene dine.
Og igjen, nei.
Unnskyld meg. Er du sikker på at du er prinsesse? For...
Jeg er ny. Bare gi meg noen uker til
så lover jeg å være mer snobbete.
Og Camryn, vel...
hun liker deg. Så...
ikke gi opp. Greit?
Greit.
Faktisk, kan jeg be deg om en tjeneste?
-Så klart. Hva som helst. -Kan jeg låne litt av magien din?
Magien min?
Hvorfor vil du det?
Så jeg kan gjøre noe spesielt for Camryn.
-Har du ingen selv? -Nei.
Greit. Vel...
-Hva skjedde? -Går det bra?
Det var Thantos. Jeg vet det.
Han prøvde å ta over Demetris skygge.
-Hvor er han nå? -Han er der inne.
-Hvor? -Der inne.
-Hvor? -Han er der inne.
Der?
Han er der inne.
Men jeg visste ikke hva annet jeg kunne gjøre.
Han ba om å låne magien min for å imponere Cam.
Gi deg. Bare Thantos hadde spurt om noe sånt.
Dette er Coventry. Alle har magi, ikke sant?
Jeg er redd det ikke er helt sant.
Jeg trenger en kiropraktor.
Du skjønner, etter at faren din ble drept, mente moren din
at det var best å la magien brukes av de
som best kunne kontrollere den.
Som kongefamilien og... beskytterne deres.
Det er oss.
Tok de alles magi?
Det er grusomt. Det er så urettferdig.
Alex, jeg tror ikke du forstår...
Nei. Jeg forstår.
Det haster ikke med kyllingsalaten.
Cammie!
Har du sett Alex? Hun var borte da jeg sto opp i morges.
Cammie! Kjære vene! Jeg var så bekymret!
Jeg har sendt meldinger hele morgenen.
Beklager, var utenfor dekning.
-Har du sett henne? -Døh.
Tvilling to er i kafeen med Marcus.
Jeg sendte deg bilder.
-Jeg kan ikke tro henne. -Jeg vet det.
De leser bare gjennom notater.
Ingen fnising, ingen kasting på håret.
Hun er elendig til dette.
Takk. Du er en god venn.
Visstnok ikke god nok til at du svarer på meldinger.
Jeg har blemmer!
Jeg tror jeg skal si hva som må gjøres.
-Jeg prøver, greit. -Ok. Jeg tror jeg må gå.
-Ha det. -Sees.
Han må begynne å fortelle henne hva han virkelig mener.
Det må han.
Se på meg. Jeg tror jeg er bedre enn alle.
Og jeg bruker ikke balsam engang.
Jøss.
Hei, Marcus. Det er meg, Alex, igjen.
Jeg ser det.
Hva skjedde? Jeg trodde du måtte studere.
Må jeg?
Det må jeg. Så mange bøker av døde mennesker som må leses.
Men før jeg går, lurte jeg på
om du kjenner søsteren min, Camryn? Kjempepen, dere var kjærester.
Hva synes du om henne?
Greit. Det er litt tilfeldig.
Jeg vet ikke. Hun er flott, hun er artig.
Hun er litt overfladisk og selvopptatt noen ganger...
Jeg er ikke selvopptatt!
Jeg sa ikke du var det.
Hei, Marcus. Hei, Alex.
Ja, unnskyld.
Jøss! Så hva snakker dere to om?
Er ikke disse skoene søte?
Jeg hadde ikke sagt det! Jeg hadde ikke sagt det.
Og det virker bare om skoene faktisk er søte.
Det er dine sko.
Hva gjør du her? Vi har mye å gjøre.
Lever livet mitt, og jeg er så ferdig med det stedet.
Jeg skal gå.
-Sees. -Ha det, Marcus.
Ha det, Marcus.
Hva feiler det deg? Stoler du ikke på meg?
Nei. Jeg snur meg i to minutter og du er på ham.
-Hvorfor skal jeg stole på deg? -Fordi jeg aldri ville gjort noe
for å såre deg. Det burde du vite.
Jeg vet det.
Jeg slo ikke opp med ham. Han slo opp med meg.
Jeg sa det til alle for å ikke virke dum.
Å, Cam. Så leit.
Det går bra. Jeg fant i det minste ut hvorfor.
Han sa faktisk at det var fordi dere to
-ikke hadde mye til felles. -Så du synes ikke jeg er selvopptatt?
Nei! En selvopptatt person hadde ikke flyktet fra Coventry,
slik jeg gjorde.
Hva kan du gjøre Alex? Om du virkelig tror pappa
-kan være i live et sted. -Jeg tror det ikke, Camryn. Jeg vet det.
Hvorfor tror du han bare kommuniserer med meg?
Han ga meg ringen.
Og tegningen.
Du hadde et syn og tegnet våpenskjoldet hans. Har du det fortsatt?
Det er i ryggsekken min.
Seks hundre bilder av Marcus og her er det.
-Men dette er slottet. -Så?
Jeg har aldri sett disse dørene før.
Vi må til Coventry, fort.
Fort?
-Camryn, nei. -Hva? Ta det med ro.
Jeg har øvd meg. Du vil ikke tro hva jeg kan gjøre nå.
Camryn!
Cam... dette ser ikke ut som Coventry.
-Er du sikker på at vi er i Coventry? -Selvsagt er vi det.
Jeg kan ikke kjøre fremover!
Vel... det virket.
Jeg er ikke overrasket.
-Er du sikker på at det er her? -Det må være det.
Alt ser likt ut.
Bortsett fra murveggen.
Kanskje de pusset opp.
Som ikke er den verste idéen i hele...
Alex?
Alex? Husker du jeg sa at noe skjedde?
Vel, Ileana...
Jeg er ikke sikker på dette.
Tror du ikke de hadde en grunn til å mure det igjen?
Jupp... og jeg vil vite hva grunnen er.
-Bare hold deg nær. -Vent!
Du vet i skrekkfilmer når det alltid er ei dum jente
som går inn i det nifse huset
selv om det er haugevis med skilt som sier "Ingen adgang"
og hele publikum skriker: "Ikke gå inn dit"?
-Ja? -Du er den jenta.
Hva var det?
Ingenting. Bare en skygge.
Der. Jeg tror vi er trygge.
Hei.
Burde ikke dere studere et trylleformular?
Vel...
Vi bare undersøkte det nye stedet, og...
-Ja. -Jeg må si
at du virkelig kunne trenge noen flere toaletter.
Ja.
Cam tegnet dette.
Jeg pleide å tegne hele tiden da jeg var på din alder.
-Men synes du ikke det er merkelig? -Det hadde vært mer merkelig om ikke.
Thantos er mye, men han er ingen idiot.
Han prøver å lure dere.
Dette er pappas kontor, er det ikke?
Jo, det var det.
Det var favorittstedet hans i slottet.
Det er akkurat som han forlot det.
Hvordan var han?
Vær så snill? Du snakker aldri om ham.
Jeg vet ikke hvor jeg skal begynne.
Han var morsom... og søt...
og sterk.
Jeg var omtrent på deres alder da jeg møtte ham på Vinterfestivalen.
Vi endte med å danse sammen hele kvelden.
Og da det var over...
sa han at han ville gi meg en gave så jeg skulle huske ham for alltid.
Jeg kunne velge det jeg ville.
Hva ba du om?
En stjerne... fra nordhimmelen.
Det er en ekte stjerne.
Bra gave.
Jeg har aldri fortalt noen om det.
Det var vår hemmelighet.
Greit, det er sent.
-Dere burde dra hjem. -Ha det, mamma.
Jeg vil sove bedre når jeg vet at dere er trygge i deres egen dimensjon.
Jeg vet det er vanskelig.
Det var ikke Thantos som kom til meg.
-Det er pappa. Jeg vet det. -Jeg vet at du tror det.
Men du må bare stole på meg.
Greit.
Beklager.
Jeg har ikke noe annet valg.
Det går bra, kjære. De har det sikkert bra.
De kommer nok hjem snart.
-Bare glem det. -Ikke be meg glemme det.
Jeg kan ikke bare...
Så ingen tenkte på å finne opp en telefon i det magiske landet deres?
-Unnskyld. -I går forsvant du
-i det bassenget, og du kan ikke ringe? -Jeg tok skapet, unnskyld.
Moren din har vært fra seg av bekymring.
Faktisk går det helt fint med moren din.
Men faren din, vel, han tømte bassenget.
Unnskyld, pappa. Jeg har ikke mestret kommunikasjon mellom dimensjoner.
Sier jenta som kan skrive, laste ned og snakke på mobilen
-samtidig. -Han kan ikke gjøre mange ting samtidig.
Jeg hører deg.
Vi er begge glade for at dere er trygt hjemme.
Hadde dere det moro?
-Ja. -Det var flott.
-Helt fantastisk. Kjempegøy. -Veldig gøy.
Ja, det var utrolig.
Er det noe dere ikke forteller?
Nei.
Er det noe dere ikke forteller fordi dere vet vi vil bli opprørte
og det er en sjanse for at hodet til faren din eksploderer?
Ja.
Greit.
Sov godt!
-Hva? Det er alt? -Det er alt.
-God natt, pappa! -Ja, god natt, herr Barnes.
-Alex! -Ja?
Du vet, om du vil kan du... kalle meg "pappa".
Takk, Men ellers takk for øyeblikket.
Kult.
-Hvor skal du? -Vi glemte bilen.
-Hva om begge fortsatt lever? -Hvem lever?
Aron og Thantos.
Pappa kunne ha gjemt seg i Skyggeland også.
Hva? For lenge?
Cammy, jeg vet det er lenge siden, men det var det jeg skrev.
"Pappa var svak og klarte å flykte fra Thantos,
"og han har bodd i skyggene her siden,
"og passet på oss."
Folk forteller meg at jeg har kunnskapens gave, ikke sant?
Vel, gjett hva? Jeg vet at faren vår fortsatt er der ute,
og jeg skal ikke ødelegge håpet vårt om å se ham igjen
ved å utføre et teit trylleformular.
Er du sikker på at du ikke har ønskets gave også?
-Du sa alltid at du ønsket deg en far. -Det er ikke sant.
Ikke litt engang?
Jeg mener, det er så...
Alex?
Kanelkjeks!
-Alex? -Kanelkjeks!
Kanelkjeks!
Er det noen der?
Hør... om det er Thantos,
om det er deg, er jeg ikke redd for deg.
Men... om det er faren min...
om det virkelig er deg.
Vel, vi har ikke mye tid.
Jeg trenger et tegn. Jeg trenger noe.
Det er virkelig deg.
Miranda!
-Jeg ropte på deg. -Jeg hørte det. Er alt bra?
-Hva skjedde? -Det er Aron. Han er her.
I slottet, fanget i Skyggeland.
Jeg vet hva du skal si, men dette var ikke Thantos. Det er umulig.
Jeg ba om et tegn, og han tegnet en stjerne.
En stjerne?
Ja. Det var det han ga mamma den kvelden de møttes. Det var hemmeligheten deres.
En stjerne? Det er så romantisk.
-Hva? Synes du ikke jeg er romantisk? -Nei.
Litt. Du ga meg et insekt.
-Fordi du samler på dem. -Ja, nå. Du gir meg...
Dette er gode nyheter. Hvorfor er du ikke glad?
-Vi vet hvor han er. Vi kan... -Nok!
Jeg vil ikke høre mer om faren din.
Jeg skulle aldri fortalt deg den historien.
Hvorfor vil du ikke tro at det er en mulighet for at han lever?
-At de begge kanskje lever? -Du kan ha rett.
De kan begge være der ute. Vi må fortsatt utføre trylleformularet.
Hva? Nei!
-Hvordan kan du si det? -Jeg kan ikke ta sjansen på at Thantos
får tilbake kraften. Du ville ikke vært trygg. Ingen i Coventry heller.
-Men pappa... -Hadde ønsket at vi gjør dette.
Nei, det hadde han ikke. Jeg vet det.
Du sa at beseiringsformularet ville ødelegge alt i skyggene.
Alex, jeg prøver å gjøre det jeg mener er best.
Gjør du?
Og du mente vel at å ta alles magi også var best.
Alex.
Jeg gjorde det. Den gangen.
-Du og søsteren din... -Bare slutt.
Du bryr deg ikke om oss.
Du bryr deg ikke om Aron engang.
Du bryr deg bare om det dyrebare kongeriket ditt.
Vet du hva? Du kan beholde det.
Jeg tar neste dør vekk herfra.
Å, se.
-Der er det en. -Alex...
Formørkelsen er nesten her. Vent!
Det var pinlig.
Jupp.
Hun kommer til å forstå en gang.
Vi har ikke mye tid før formørkelsen. Hvor er Camryn?
Hjemme. Vel, det andre hjemmet. Hos foreldrene. De andre foreldrene.
Mamma. Mor. Den andre moren, er...
Hun er... ikke her.
-Kan dere finne henne, er dere snille? -Ja.
Be henne snakke med søsteren.
-Vi trenger dem begge her. -Ja. Vi tar oss av det.
Kan vi stoppe på veien så jeg kan skifte sko?
-Jeg synes de passer perfekt. -Må jeg snakke med henne?
-Hvorfor må jeg snakke med henne? -Fordi du er søsteren hennes.
Hun hører på deg.
Har noen av dere møtt Alex?
Hun er ikke så flink til å høre etter eller å være søster.
Og hun tok lipglossen min.
Hun er en liten...
-Der er det. -Camryn, vi har ikke mye tid igjen.
Om Thantos bryter ut av Skyggeland, er vi forsvarsløse.
-Men Miranda, hun er... -Miranda er fortsatt for svak
-etter det siste slaget med Mørket. -Og for stolt til å si det.
Formørkelsen er den eneste sjansen til å stanse ham.
-Og hele Coventry... -Hele Coventry trenger meg.
Jeg vet det.
Unnskyld. Jeg vil hjelpe. Jeg vil gjøre det rette.
Jeg vet bare ikke hva som er rett!
Jeg tror du vet det.
Du er prinsesse av Coventry.
Du kan ikke la være å gjøre noe.
Du må handle. Du må regjere.
Beklager om det ikke var det du trodde prinsesser gjorde,
men det er det.
-Jøss, tøff kjærlighet. -Takk.
-Å, ja. -Ja.
Hør, det er ikke som forventet, men...
Jeg liker det.
Jeg liker å ha ansvar, og jeg liker at livet mitt
-betyr noe. -Og tiaraen?
Elsker tiaraen!
-Så du vil hjelpe? -Jeg skal gjøre mer enn å hjelpe.
Jeg skal sørge for at hun er der.
Farvel. Ønsk meg lykke til.
Vent. La meg gjøre det. Og jeg tar neste dør ut.
Sånn er det man maner frem en portal.
Den er på foten min.
-Hva gjør du? -Stopp.
-Jeg... -Vet du hva, Alex.
Om faren din mener...
Ikke løp fra meg!
Ser ut som du rotet det til i Tvillingby.
Det har ikke noe med meg å gjøre. Camryn vil at Alex skal dra et sted,
og Alex gir seg ikke.
Bare vent litt. Alex drar.
Min Cammie har det med å få det som hun vil.
Ikke alt.
Jeg skal forklare det til deg. Her er fornuft.
Du? Du er langt der borte i ufornuft-landet.
Da må noe være virkelig galt,
om du tror du er den fornuftige.
Skal du bare late som om dette ikke skjer?
-Hvordan skal det hjelpe pappa, Alex? -Som om du bryr deg, Camryn.
-Jeg bryr meg mer enn du gjør. -Den logikken må du forklare.
Jeg bryr meg nok til å bli.
Jeg bryr meg nok til å prøve å finne ut hva som er rett.
Jeg vet hva som er rett.
Så hva gjør du her, Alex?
Om jeg virkelig visste, som du sier du gjør,
hadde jeg gjort alt i min makt for å prøve å hjelpe ham.
Ok. Og hvordan skal jeg gjøre det?
Aner ikke. Jeg var bare ferdig med første delen av talen min.
Det spiller ingen rolle.
Du har rett.
-Seriøst? -Seriøst.
Blir du med meg?
Kunne ikke hindre meg om du ville.
Du vil ikke det, eller?
-Så du det? -Så hva?
Nettopp.
-Greit, så, sees? -Ja, sees.
Greit.
"Gå gjennom vegg-formular."
For sent til det.
Hvor er du?
-Hvor er han? -Alex, vi har ropt,
tryglet og ropt.
Det du tror du så før er ikke her.
Jeg vet ikke hva annet vi kan gjøre.
-Pappa, vær så snill å hjelpe meg. -Vi må dra.
-Formørkelsen begynner snart. -Nei, Cam...
Jo. Vi må gjøre dette.
Det er den eneste måten vi kan stanse Thantos.
Det går bra. Vi kommer til å være sammen.
Det er vår eneste mu...
Greit, litt redd.
Det er en tryllebok.
Fortsatt redd!
Han er her. Han prøver å si noe.
FRIHETSFORMULAR
Det er et frihetsformular.
Et trylleformular som frigjør ånder fanget i Skyggeland.
Alex, nei. Nå er jeg sikker på at det er Thantos. La oss bare gå!
"Solens styrke og Månens krefter."
Det er nesten nøyaktig samme formular.
Hva er siste linjen i beseiringsformularet?
"Og beseire fiendene våre i mørket som skjuler dem."
Greit, ja. Vel, se.
Den eneste forskjellen er at du i stedet sier:
"Og frigjør vennene våre fra mørket som holder dem."
Vi må bare erstatte den siste linjen.
-Men det er min linje. -Jeg vet det.
Du er den eneste som kan gjøre dette.
-Igjen, hvorfor meg? -Du må.
-Dette er et tegn. -Jeg må snakke med Miranda.
Nei. Du kan ikke. Vi vet hva hun vil si.
-Hva gjør dere her? -Formørkelsen begynner.
Man kan ikke komme for sent til slikt.
Alex, jeg tror virkelig
-at vi må snakke med Miranda. -Jeg kjenner deg.
-Du vil gjøre det rette. -Kom igjen, folkens.
-Vel, jeg vet... -De skyggene
-beseirer ikke seg selv. -Kom igjen nå.
Jeg er lei av å spore opp dere to.
Mindre enn et minutt.
Vi er her!
Ja. Takk.
-Jeg visste dere ikke ville skuffe meg. -Greit. Kom igjen.
Så skjebnen til alle i Coventry er i deres hender.
En del av meg ønsket at dere aldri ville finne dem.
-Ikke for mye press. -Greit.
Kom hit. Nei, til høyre.
Nå, kan vi... Å, nei, du...
Du må gå hit. Gjør dette, her.
-Vent litt. -Nei.
-Nei? Er det slik? -Skynd dere, alle sammen!
Dette må være perfekt! Vi får ingen sjanse til.
Bare slapp av.
Miranda... solen.
Ja, takk. Jeg er klar over det.
-Bare pust. -Kom igjen.
Jeg elsker en god formørkelse. Skulle du ikke ønske dette var bryllupet vårt?
Det er så romantisk.
-Tok du med popkorn? -Popkorn?
Synes du virkelig det passer seg?
-Å, gi... Hva med lakris? -Unna.
På tide å beseire ondskapen en gang for alle.
-Går det bra med dere? -Jeg har det bra.
-Bare litt nervøs. -Ja, jeg har det bra også.
Dere gjør det rette.
Jeg vet det.
Dere klarer dere helt fint. Greit? Klare?
"Solens styrke..."
"Og Månens krefter..."
"Blir én i vårt søken..."
"Etter å åpne Skyggelands dører."
"La vårt lys lyse opp den evige natten..."
"Og la ingen hjørner være mørke. Slik at vi kan...
"Slik at vi kan... frigjøre vennene våre."
Vi må si det. Vi må sette ham fri.
-De utfører et frihetsformular. -Det gjør de ikke.
Kom igjen. Si det.
"Slik at vi kan beseire fiendene våre
-"i mørket som skjuler dem." -Cam! Nei!
Hva har du gjort?
Unnskyld. Jeg måtte.
-Thantos måtte stanses. -Men det var ikke Thantos.
Gjør noe!
Ingen kan gjøre noe. Du har sluppet løs lyset.
Det stopper ikke før det har søkt gjennom skyggene
og ødelagt alt.
Far! Jeg må advare ham. Han må gjemme seg.
Ingenting i skyggene kan gjemme seg nå.
-Alex! -Alex!
Skynd deg! Skynd deg...
lyset kommer.
Vi utførte beseiringsformularet og jeg kan ikke stoppe det.
Si meg hva jeg skal gjøre! GI meg et tegn.
OVERFØRINGSFORMULAR
Et overføringsformular? "For å overføre magi fra én person til en annen."
Greit, jeg skal gjøre det. Bare si hvordan.
Det står at jeg må ta på deg.
SI JEG GIR DEG ALT
Artemis.
Men en Skygge virker ikke!
Artemis.
Vi er for sene.
Artemis.
Nå, Artemis.
"Jeg gir deg alt."
Alex! Går det bra med deg?
Jeg reddet pappa. Jeg ga ham magien min.
-Thantos. -I levende live.
Savnet dere meg?
-Unnskyld. Jeg var så sikker... -Slem Thantos.
Utnytter håpet og usikkerheten til de uskyldige.
Jeg burde slutte med det.
Men ingenting gleder meg mer.
Du slipper ikke unna med dette.
Men jeg har allerede gjort det.
Om dere unnskylder meg, vil jeg gjøre slutt på broren min
før lyset gjør det.
-Han slipper unna. -Nei. Hørte du det?
Du hadde rett. Pappa lever.
-Kom, vi må finne ham. -Men han kan være hvor som helst.
Ikke hvor som helst.
Det du skrev i dagboken din var sant.
Aron har vært hos oss hele tiden.
Det er bare ett sted han kan være.
Greit.
Pappa? Er du her?
Mamma!
Skynd deg!
Mamma, går det bra? Hva skjedde?
Thantos... han ville ha skyggen min. Stakkars faren din.
-Pappa! -Herr Barnes!
Her, hjelp ham opp.
Her, kjære.
Jeg kjempet imot.
-Men hvor er Thantos? -Jeg bare...
Kjære, her. Du kommer til å klare deg.
-Hvordan vet du det? -Det gjør jeg ikke. Jeg bare sier det.
Kjære?
-Kan du... -Jeg gjør det!
Du kan gå. Bare sørg for å la skyggen din være igjen.
Gjemmer du deg i skyggen til en gammel dame?
Jeg er skuffet.
Jeg slutter!
Hallo, bror.
Du ser ikke så godt ut.
Jeg tror jeg burde avslutte det jeg begynte med for 21 år siden.
Pappa!
Det er låst. Unna!
Hva slags prinsesseskole går du på?
Jeg lærer tae kwon do.
-Oppe. -Ja.
De må være i Coventry. Hvor kan han ellers...
Han må ha låst portalen fra den andre siden.
Hvordan kommer vi oss til Coventry?
Jeg tror jeg vet om en annen vei.
Cam! Vent, Cam!
Jeg går neste gang.
Skynd deg! Formørkelsen er fortsatt i gang. Løp!
-Vi kan fortsatt redde pappa. -Faren deres lever fortsatt!
-Vent! -Nei, vent, nei!
-Det gamle beskyttelsesformulartrikset? -Ja, vi faller for det hver gang.
Ikke vi. Jeg mener, du har falt for det.
-Nei, du har falt for det minst... -Nei...
-Det passer ikke nå. -Det passer ikke nå.
Thantos låste oss ute med magi.
Slottet kan bare åpnes fra innsiden nå.
Men hvordan flyktet Thantos fra lyset og fikk kraften tilbake?
Hvordan er ikke viktig.
Hvorfor...
var veldig edelt.
Takk.
Det er her nede.
Kom igjen. Skynd dere! Døren er der nede.
Hei, kan jeg få den kyllingsalaten, litt sennep...
-Ileana, kom! -Hvor er Thantos?
Han tar Aron til nordtårnet.
-Demetri, hvordan åpnet du døren? -Miranda ga oss magien tilbake.
Du har rett. Det er vanskeligere enn det ser ut til.
-Kom. -Du var så modig.
Ser du? Det var imponerende.
-Var det virkelig et godt tidspunkt? -Du liker ham.
Dårlig dag for deg, bror.
Én datter utfører beseiringsformularet,
den andre gir all kraften sin til din største fiende.
Unger, hva kan man gjøre?
-Unna vei! -Unnskyld.
Jeg hentet deg ikke for å snakke.
Jeg hentet deg...
-Skynd deg. -Greit.
-Jeg alene hersker over Coven... -Hold deg unna ham!
-Pappa! -Jenter, slutt! La oss ta oss av dette.
-Jeg har en plan. -Ok, jeg skal distrahere ham.
Du burde komme fra siden.
-Karsh! -Ileana!
-Ikke slipp! -Jeg? Du må ikke slippe!
Hei, husket du å sende innbydelsene?
-Ileana! -Hva?
Faktisk, nei. Jeg har hatt det litt travelt i det siste.
Kanskje det er like greit.
Thantos!
Bra. Jeg var redd du skulle gå glipp av dette øyeblikket.
Med en gang solen kommer frem fra månen,
slutter den elskede mannen og faren deres å eksistere.
Du slipper ikke unna med dette.
Jeg er redd det ikke er noe du kan gjøre, Deres Majestet.
Du ser ut til å ha hendene fulle.
Nei!
Alex!
Nei!
Synd når barn blander seg i familiekonflikter.
-Hold fast! -I hva?
-Pappa! -Nei!
Unna!
Gjerne.
Det er for sent for deg å gjøre noe nå.
Han har ingenting igjen.
Nå vet jeg at du aldri vil forstå.
Med oss her...
har han alt igjen.
-"Vi gir deg alt." -"Vi gir deg alt."
Nei!
Pappa!
Takk.
Se opp!
-Taper. -Taper.
Du hadde rett.
Denne typen bånd er noe han aldri kunne forstå.
-Hallo! -Hei! Hvordan går det der oppe?
Litt hjelp?
-Hei! -Hei!
Seriøst, vi har ingen flyveformularer!
Faktisk har vi ikke et landingsformular heller!
Jeg vet ikke hvor lenge denne statuen kan holde oss.
Og vil du, Karsh, ha nydelige Ileana som din ektefelle?
Ja! Absolutt.
Og vil du, Ileana, ha kjekke Karsh...
-Du ser flott ut. -...som din ektefelle...
Du vet du elsker den.
Ja, du har rett. Jeg elsker den.
Selvsagt gjør jeg det.
Vi hadde virkelig flaks med været, hadde vi ikke?
Jeg vil bare si at om noen har innsigelser
til om den nydelige Ileana...
Jeg vet det. De blir voksne så fort, gjør de ikke?
-Enig. -Kan vi få ringene nå?
Å, ja.
-Du er favoritten min. -Du er favoritten min.
Helt utrolig at du ikke friker ut over dette.
Hva er det å frike ut over?
Jeg er bare misunnelig for at hun har så mye plass i skapet sitt.
-Vi erklærer dere nå... -Rette ektefeller.
Greit.
Du kan kysse bruden.
Ja! Greit.
-Vi burde ikke gå rett frem... -Hvorfor ikke?
...fordi nesene våre ikke hjelper.
-Hva? Nei, kaller du den stor? -Nei.
-Sikker? -Den er ikke stor.
-Ikke? -Nei. Jeg bare...
-Kyss henne. -Kyss henne.
-Greit. -Greit.
-Roseblader? -Ja, jeg vet det. Motbydelig.
-Det var tvillingenes idé. -Helt utrolig at du gjorde det
-mot moren min. -Jeg synes hun ser bedre ut enn noensinne.
-Det var nydelig. -Nei, det var sært.
Nei, David. Hvordan kan du si det?
Jo, det var sært.
-Nei. Jeg har det. -Nei, vent. Din.. men...
-Nei, jeg trenger. -Fru Karsh og jeg
skal starte en bokklubb.
Du vet endelig hvordan eventyret ditt slutter.
Jeg tvilte aldri på en lykkelig slutt.
Det gjorde du.
Du var tvilens prinsesse.
-Hva? -Ja.
-Meg? Nei, det var deg. -Det er ikke sant.
Tiaraen din skled.
-Jeg synes vi ser fabelaktige ut. -Synes du?
-Heia twitches! -Heia twitches!