Man behöver inte vara ett rum för att vara hemsökt
Man behöver inte vara ett hus
Hjärnan har korridorer som sträcker sig bortom materien
Jaget bakom jaget, dolt, borde skrämma mest
Mördaren i vårt hem är den minsta av faror
Jag tänker på allt som har skrivits om mig, -
- som att jag är en omänsklig kvinnodemon -
- eller ett oskyldigt offer för en fähund -
- som tvingades mot min vilja och med fara för mitt eget liv.
Att jag inte kunde veta bättre och att min hängning skulle innebära ett justitiemord.
Att jag är oantastligt klädd, tack vare att jag har bestulit en död kvinna.
Att jag är vresig och hetlevrad.
Att mitt utseende vida överstiger min ringa ställning.
Att jag är en snäll och medgörlig flicka, att ingen har något ont att säga om mig.
Att jag är slug och lömsk.
Att jag är svagbegåvad, med knappt mer förstånd än en idiot.
Och jag undrar, hur kan jag vara allt detta på en och samma gång?
Team Wild Animais Only Relesed On: www.Hounddawgs.org
BASERAD PÅ MARGARET ATWOODS ROMAN
KINGSTONFÄNGELSET, 1859
Jag har suttit på Kingstonfängelset i 15 långa år.
Jag var bara en flicka när jag dömdes för mord -
- även om jag själv ansåg mig vara en kvinna.
Varje dag tas jag till fängelsedirektören. "För lätta hushållssysslor", säger de.
Kom, mina damer.
Men oftast är jag där som en kuriositet.
De stirrar utan att visa det, doktorn. Under sina hättor.
De vill betitta mig för att jag är en berömd mörderska.
För så står det.
Första gången jag såg det blev jag häpen.
Sångerskor, poeter och aktriser kan ju vara berömda -
- men är mord skäl till berömmelse?
Hur som helst är "mörderska" ett tungt epitet att bära.
Ordet har en frän och motbjudande lukt -
- som döda blommor i en vas.
Ibland på natten viskar jag för mig själv: "Mörderska! Mörderska!"
Det prasslar som en taftkjol mot golvet.
"Mördare" är bara brutalt. Som en hammare eller en metallklump.
Jag är hellre mörderska än mördare, om det är allt jag har att välja på.
Det var mycket väsen om att ni skulle komma till Kingston, dr Jordan.
De som ville se mig benådad trodde att en rapport från er kunde ordna det.
Ni var mycket högre ansedd än de andra läkarna som har undersökt mig genom åren.
Sitt still, Grace, så att dr Smith kan mäta ordentligt.
Du behöver inte vara rädd.
De trodde att ni skulle finna svar där de andra hade gått bet.
Jag skulle vara försiktig om jag var ni. Hon har mördat två människor kallblodigt.
Det är inte utan skäl hon sitter här.
God morgon, Grace. Jag har förstått att du är rädd för läkare.
Jag vill därför säga att jag själv är läkare.
Dr Jordan. Dr Simon Jordan.
Ni är väl här för att mäta min skalle.
Det skulle aldrig falla mig in.
Är ni den amerikanska läkaren som kallats hit för att skriva en rapport?
- Ja. - Har ni en väska med knivar i?
Nej, jag är inte den vanliga sortens läkare. Jag skär inte.
Är du rädd för mig, Grace?
Det är för tidigt att säga.
Det här är till dig.
Jag är ingen hund.
Nej, jag ser att du inte är en hund.
Vad är det, Grace?
Det luktar utomhus.
Kan du säga vad det är?
- Ett äpple. - Och vad får det dig att tänka på?
Vem ska vi gifta oss med?
- Förlåt, men jag förstår inte. - Det tror jag nog att du gör.
Äppelpaj.
- Nåt man äter, alltså. - Ja, det är det äpplen är till för.
Finns det äpplen som man inte bör äta?
Ruttna äpplen.
Är ni predikant?
Nej, jag är inte predikant.
Jag är en läkare som inte arbetar med kroppar, utan med sinnen.
Sjukdomar i sinnet, i hjärnan och nerverna.
Nej. Inte mentalsjukhuset igen.
Kött och blod skulle inte tåla det.
De tog sig friheter.
De vägrar förstå där inne.
Det är därför jag är här, för att lyssna och förstå.
- Men om jag ska lyssna, måste du prata. - Ni skulle inte tro mig.
Och hur som helst är allt bestämt. Det jag säger förändrar ingenting.
Prata med advokaterna, domarna och tidningsmännen -
- för de verkar veta mer om mig än jag gör.
Och jag har helt förlorat den delen av minnet. Det måste de väl ha sagt?
Jag vill hjälpa dig, Grace. Om du försöker berätta, ska jag försöka lyssna.
Mitt intresse är helt vetenskapligt. Det är inte bara morden som är viktiga.
- Jag kanske ljuger. - Kanske det.
Kanske ljuger du oavsiktligt, kanske ljuger du avsiktligt.
- Kanske är du en lögnare. - Somliga menar det.
Den risken får vi lov att ta.
Ska de sätta mig på sinnessjukhuset igen?
Ska de hålla mig isolerad med bara bröd att äta?
Jag lovar att så länge som du pratar med mig -
- och inte blir våldsam, så ska du ingenstans.
Det har fängelsedirektören lovat mig.
Då ses vi i morgon.
Det var kunskapens frukt ni syftade på, dr Jordan.
Gott och ont. Det hade vilket barn som helst kunnat förstå.
Jag tänkte att han ville kunna gå hem och säga till sig själv:
"Jag stack in tummen och drog ut ett plommon. Vad duktig jag är."
Men jag vägrar vara någons plommon.
Nu är du doktorns luder, Grace Marks. Inte sant? Doktorns luder.
Tystnad!
Vad kom ni fram till i dag när ni undersökte Grace?
Jag tror på att ta fram patientens sublimerade drömmar och minnen.
Det är viktigt att bygga upp tillit och det görs inte på ett samtal.
Många av oss, i synnerhet vi som sitter i kommittén för Grace Marks benådande -
- vill helst se Grace frigiven så snart som möjligt.
Hon har suttit fängslad alldeles för länge -
- för att ha dömts i en så ung och sårbar ålder.
När kan kommittén förvänta sig en rapport?
Jag har också frågor angående själva rättegången.
Jag gick till pumpen. När jag vände mig om såg jag McDermott släpa Nancy över gården.
Vid gripandet påstod Grace att hon inte visste var Nancy var.
Men på rättegången...
Han sa: "Bäst att få det överstökat. Öppna luckan, så slänger jag ner henne."
Hon sa sig ha sett McDermott släpa Nancy i håret och kasta ned henne för trappan.
Jaså? Det minns jag inte.
Men hon sa att hon beklagade att Nancy var död.
- Det skulle vem som helst säga. - Jag antar det.
Sen har vi McDermotts utsaga från alldeles innan han hängdes.
Han sa att Grace hade strypt Nancy med hennes egna sjal.
Han hade redan gjort flera olika utsagor och var en ökänd lögnare.
Grace Marks tvingade mig! Hon är ett luder!
Mördare!
- För att spela djävulens advokat... - Häng henne!
Att en man har för vana att ljuga innebär inte att han alltid gör det.
Besväras ni av mina frågor?
Inte alls, dr Jordan.
Men vi hoppas att er rapport ska vara till Grace Marks fördel.
Det är därför vi har tagit hit er.
- Jag är medveten om det. - När får vi då se er rapport?
Det vore bra om jag kunde träffa Grace i en mer anförtrolig miljö.
Ni nämnde att hon har utfört hushållsarbete hos fängelsedirektören.
- Hur kommer det sig? - Hon skötte sig klanderfritt i fängelset.
Fängelsedirektörens lät henne vara hos dem på dagarna.
Men hon fick nyligen ett utbrott där som skrämde upp familjen.
Vore det möjligt att övertala dem att låta henne komma dit igen?
- Då skulle vi kunna träffas där. - Jag ska försöka.
Hon tycker om Grace och uppskattar utan tvekan -
- spänningen som Grace ingjuter i damerna i spiritualistcirkeln.
Någonting närmar sig...
Vi väntar på din kära son William.
Då kan jag träffa Grace där i morgon?
Det ska jag nog kunna ordna. Är ni nöjd med inkvarteringen?
Mycket nöjd. Tack för besväret, pastorn.
Vi är säkra på att det ska vara mödan värt. Vi ses i morgon.
- Mrs Humphrey. - God kväll. Jag har bryggt te.
Så vänligt av er.
- God kväll, dr Jordan. - God kväll, pastorn.
Så du har en ny käraste, Grace. En doktor, dessutom.
Han får se upp så han inte hamnar på rygg.
På rygg i källaren med stövlarna av och en kula i hjärtat.
Om ni verkligen trodde det där borde ni vakta era tungor -
- så att jag inte tar dem ifrån er en mörk natt.
Och jag behöver ingen kniv. Jag biter bara tag och sliter loss dem.
Ni får gärna hålla era smutsiga tassar till er själva.
Vissa finner nöje i medmänniskors lidande, doktorn.
I synnerhet om de tror att medmänniskan har syndat. Det gör det ännu ljuvare.
Pigg som en nynackad tupp...
Men vilka bland oss är utan skuld, som det står i Bibeln?
Jag borde skämmas för att finna nöje i andras lidande.
Det är svårt för mig att börja prata.
Jag har inte pratat mycket alls på 15 år. Jag vet inte vad ni vill att jag ska säga.
Det är det som du själv vill säga som jag är intresserad av.
Jag har ingen vilja av det slaget. Det anstår inte mig att säga nåt alls.
Berätta om lapptäcket du syr.
Det är till Lydia, fängelsedirektörens dotter. Det är ett timmerstugemönster.
Alla unga kvinnor bör ha ett sånt inför giftermålet.
Det symboliserar hemmet. Den röda rutan i mitten är eldstaden.
Men det är inte alls lika fint som bröllopstäckena.
Vad är bröllopstäckena?
Enligt min vän är det tre filtar varje kvinna bör sy innan hon gifter sig:
Paradisträdet, blomkorgen och Pandoras ask.
När jag var hushållerska hände det att jag hängde upp dem på rad på torklinan.
De såg ut som flaggorna hos en här på väg ut i krig.
Vad får det dig att tänka på mer, Grace?
Sen dess har jag undrat -
- varför kvinnor har valt att sy såna flaggor att lägga på sängen.
Det drar ju uppmärksamheten till sig.
Sen kom jag på att det måste vara en varning.
För ni kanske tror att sängen är en fridfull plats.
Ni kanske förknippar den med vila och en god nattsömn. Men så är det inte för alla.
Det finns mycket farligt som sker i sängar.
Det är där vi föds, vår första stora prövning i livet.
Där föder kvinnor barn, ofta är deras sista prövning.
Och där äger akten mellan man och kvinna rum. Ni vet nog vad jag menar.
Somliga kallar det kärlek, andra förtvivlan -
- eller blott en förödmjukelse som måste genomlidas.
Och slutligen är sängar där vi sover, där vi drömmer -
- och ofta där vi dör.
Men de här tankarna om lapptäckena kom först i fängelset.
Där har man mycket tid att tänka och ingen att anförtro sina tankar åt -
- så man anförtror dem åt sig själv.
Så du ser sängen som en farlig plats.
- Finner ni det skrattretande? - Nej.
Det är väl klart den inte är farlig varje gång man lägger sig i den.
Bara vid de tillfällen jag tog upp.
Har jag förolämpat dig på något sätt? Det var inte min mening.
Då tror jag på ditt ord hoppas ni kan göra samma sak för mig framledes.
Givetvis.
Kan du säga mig vad det här är?
- En rödbeta. - Vad får den dig att tänka på?
En söndagsstek.
Det är bäst att skala rödbetor efter de har ugnsrostats och inte före.
De kan vara svåra att få rena. Kokta rödbetor får inte alls samma smak.
Fläckarna är svåra att få bort.
Om du gjorde ett lapptäcke åt dig själv, vilket mönster skulle det bli?
Det vet jag inte. Kanske Jobs tårar eller paradisträdet.
Eller "ungmöns bryderier", för jag är ju en gammal ungmö -
- och har sannerligen haft mina bryderier.
Du har väl tänkt på ett mönster du skulle välja efter att ha sytt så många åt andra?
Det betyder otur att säga vad man önskar sig. Då slår det aldrig in.
Man ska akta sig för att vilja nåt. Man kan straffas för det. Som Mary Whitney.
- Vem är det? - En vän.
Hur kände du henne?
Det var så länge sen. Det är oviktigt.
- Du kan tala öppet med mig, Grace. - Jag har inte skäl till annat.
En dam kan ha hemligheter om hon har sitt rykte att försvara, men det har inte jag.
Jag kan säga vad jag vill, eller ingenting alls om jag så vill.
Så du bryr dig inte om att göra gott intryck på mig?
Jag har redan blivit dömd, oavsett vad ni må tycka.
Rättmätigt dömd?
Det spelar ingen roll. Folk vill ha en skyldig.
Om ett brott har begåtts vill de ha en förövare.
- Så du har gett upp hoppet? - Hoppet om vad?
Hoppet om att bli frigiven.
Varför skulle de vilja frige mig? Mörderskor växer inte på träd.
Jag sparar mitt hopp till små saker -
- som att få bättre frukost i morgon än jag fick i dag.
De statuerade ett exempel, sa de.
Därför kom dödsdomen först och livstidsdomen sedan.
Men vad gör exemplet när det väl är statuerat?
Vad ska du göra med din tid? Upplever du att du har blivit orättvist behandlat?
Jag förstår inte vad ni menar.
Det finns många sätt att flå en katt på.
Ett märkligt ordval. Jag är ingen katt.
- Och ingen hund heller. - Jag ber om ursäkt.
- Låt oss börja från början. - På vad?
- Början på ditt liv. - Jag föddes, som alla gör.
Jag har din bekännelse här. Låt mig läsa vad det står.
Det var ingen riktig bekännelse.
Bara det som advokaterna sa åt mig att säga, och tidningsmännens påhitt.
Första gången jag såg en tidningsman tänkte jag: "Vet mor din att du är ute?"
De är helt obekanta med sanningen.
Vem är Mary Whitney, Grace?
Det står under ditt fotografi på din bekännelse.
"Grace Marks, alias Mary Whitney."
- Det var inte särskilt likt mig. - Och Mary Whitney?
Det var bara namnet jag uppgav när McDermott rymde med mig.
Så ni tog alltså ett namn på måfå?
Inte alls. Mary Whitney var en nära vän till mig.
Hon var död, så jag tänkte att hon inte skulle ta illa upp om jag lånade namnet.
Jag fick låna kläder av henne ibland också.
Hon var alltid mycket vänlig mot mig.
Utan henne hade historien blivit en annan.
Vill du berätta din historia?
Om nu sanningen inte finns i bekännelsen, kan du då berätta?
- Om vilken del? - Från början.
Det som står i början av bekännelsen är sant nog.
Jag kom mycket riktigt från norra Irland.
Men det var orättvist av dem att skriva -
- att "de båda misstänkta medger att de är irländare."
Som om det vore brottsligt.
Det tror jag inte det är, även om jag ofta sett irländare behandlas som kriminella.
Vår släkt var protestanter. Det är skillnad.
Vi lämnade Irland plötsligt.
Far var engelsman och kom i sällskap med några illa beryktade orangister.
En protestantisk herre fick huset nedbränt efter att ha tagit katolikernas parti.
Rör på påkarna.
Och en annan hittades med krossad skalle.
Vi gav oss av i stor hast.
Varför har Gud gett mig en kull tjuvaktiga irländare på halsen?
Världen behöver inte fler som ni. Ni borde ha dränkts som kattungar i en säck.
Dumma fruntimmer!
Michael, Claire...
Rappa på!
Jag bekänner att jag tänkte hemska tankar.
När jag stod där med alla barnen uppradade -
- greps jag av impulsen att knuffa i ett par av dem.
Då skulle det bli färre munnar att mätta och mindre byk att tvätta.
Jag tänkte att jag kunde bespara dem ett liv med den mannen.
Men det var bara en tanke, säkert ditplanterad av Djävulen.
Eller ännu troligare av min far, som jag vid den tiden fortfarande ville behaga.
Tre kråkor i rad betyder döden.
Jag kommer aldrig att sätta foten på fast mark igen.
Varför säger du så, mor?
Jag känner det på mig.
Och så blev det.
Min far var redlöst berusad större delen av resan.
I ovädren och sjösjukan visste vi sällan var han var.
Lika bra var det.
Vi led nog utan honom.
Jag tänkte på Jona i valfiskens buk.
Men han behövde bara vara där i tre dagar och vår resa skulle ta åtta veckor.
Och han var ensam och slapp lyssna på andras kvidanden och kräkningar.
Det var inte meningen att åsamka er obehag.
Skeppet var ju bara som en slum i rörelse, fast utan ginkrogar.
Skeppen ska visst vara bättre nu. Ni kanske vill öppna ett fönster?
Kommen och skåden Herrens verk...
Han förvandlade havet till torrt land; till fots gingo de genom floden.
Då gladdes vi åt honom.
Ombord fanns både katoliker och protestanter.
Om de varit friska hade de trätts som bittra fiender.
Sjöfart kan vara Guds sätt att påminna oss om att allt kött är svagt.
Det går visst inte att undgå båda mässorna.
Ingen verkar klaga när vi är till sjöss.
"Ty väl prövade du oss, o Gud, du luttrade oss..."
Det är magen, Grace.
Det är inte kolera, vilket blir en lättnad för kaptenen. Troligen är det en tumör.
Det går inte att avgöra säkert utan att öppna henne, och då dör hon.
Kan vi bära upp henne på däck så hon får luft?
Det vore oklokt att flytta på henne.
Stanken här är så hemsk att jag nästan kvävs.
Så ja...
Så ja.
Jag har stärkande droppar här.
Det skulle göra dig gott att gråta.
Nu är hon i himlen hos helgonen, fast hon var protestant.
Vi har inte öppnat ett fönster för att släppa ut själen...
Men det ska nog inte ligga din stackars mor till last.
Det finns ju inga fönster att öppna här.
Den seden känner jag inte till.
Ge mor en avskedskyss nu.
Vi överlämnar denna kropp åt havet, att den där må förmultna -
- så att kroppen skall återstå -
- och livet komma till oss på jorden genom Herren Jesus Kristus.
Han skall förvandla den kropp vi har i vår ringhet -
- så att den blir lik den kropp han har i sin härlighet -
- ty han har kraft att lägga allt under sig.
Tänka sig att er tekanna skulle gå sönder nu när det har mojnat.
Vi fick den av min moster Pauline innan vi for.
Den lossnade säkert när nån försökte stjäla den.
Hon är fast här för att vi inte kunde öppna ett fönster, som du sa.
Nu kommer hon att vara fast här i evigheters evighet -
- och segla fram och tillbaka på detta hemska, mörka hav.
Man kan få för sig så konstiga saker.
Men jag var bara en ung flicka då, jag visste så lite.
Vad hände när ni kom fram?
När vi kom till Toronto var det fullt av människor av alla slag och hudfärger.
Det var helt nytt för mig. Man visste aldrig vilket språk man skulle få höra.
Det var precis som i Babels torn.
Gör frukost, din slöa skata!
Det stod tyvärr snart klart att fars uppförande inte blev bättre -
- när mor inte var där för att lugna honom.
Varför tar det sån tid?
Korkade, fula slyna!
Förlåt, Grace.
Jag var inte mig själv.
Jag vet inte vad som flög i mig.
Jag ville inte förledas in i sådan synd.
Men jag befarade att den glödande vreden i mitt hjärta skulle tvinga mig till det.
Det är hög tid att du går ut i arbete och skickar hem lönen.
Du äter mig ur huset, din slinka. Jag har bett hyresvärdinnan att ordna jobb åt dig.
- Vem ska då ta hand om de små? - Katey.
- Katey? - Ja.
Ut och dra in pengar nu, innan jag ger dig en örfil så du tappar hörseln.
Jag sa att jag skulle komma och hämta dem.
Jag menade det.
- Förlåt, men jag är lite trött. - Ja, inte undra på.
Vi fortsätter i morgon.
Men kan du berätta lite mer om Mary Whitney innan jag går?
Du nämnde henne tidigare.
Det hör till en lyckligare del av min berättelse.
Ni kommer att förstå varför jag använde hennes namn.
Vår hyresvärdinna ordnade tjänst åt mig i ett fint hem i Toronto.
Du måste vara Grace, den nya flickan. Jag heter Mary.
Här ska du inte stå. Jag ska visa dig tjänstefolkets ingång.
Du måste ha rest långt.
Du lär inte se ålderman Parkinson mycket -
- men när det väl sker riskerar du att bländas.
Han har så mycket guldnålar, snusdosor och fickur i guldkedja -
- att man skulle kunna få fem halsband med matchande örhängen om man smälte ner allt.
Sconesen ska serveras varma.
Och städa lite noggrannare här inne.
Se till att det finns fyra flaskor fint Bordeauxvin till efter lunch.
Det var mrs Parkinson.
Egentligen skulle hon vara bättre lämpad som ålderman än han.
Det här är salongen.
De har två söner.
Båda är i Staterna på college, vilket är lika bra det.
Det här är köksan mrs Honey.
Det här är Grace Marks.
Nu ska jag visa dig din säng, som är min säng också.
- Agnes och Effie, det här är Grace Marks. - God dag.
Effie är melankolisk av sig.
Hennes man deporterades till Australien för att ha deltagit i upproret - och dog.
Hon försökte hänga sig i förklädsbanden, men de brast.
Hon var utom sig av förtvivlan när de hittade henne.
- Vilket uppror? - Vilket uppror?! Du är visst helt ny här.
Mot lågadeln som bestämmer allt och roffar åt sig all mark och alla pengar.
Upprorsledaren William Lyon Mackenzie -
- fick fly till Staterna mitt i den iskalla vintern, utklädd till kvinna.
Ingen förrådde honom på vägen, för han var en bra karl som värnade om vanligt folk.
Men klokast är att inte prata politik annat än med vänner.
Jag vet inget om politik, så jag skulle ändå inte ha nåt att säga.
Är du radikal?
Berätta inte det här för Parkinsons. De har fått höra en annan version.
Min far blev av med sin gård.
Militären brände stugan han själv hade byggt medan han höll björnarna borta.
Han dog när han gömde sig i skogen på vintern och sen dog mor av sorg.
Men vår tid kommer. Vi ska få vår hämnd.
Hennes blick glödde när hon sa det.
När du får betalt ska du gömma pengarna, Grace.
- Jag har gjort ett fack i madrassen. - Min lön går direkt till far.
Var inte han försupen? Då kan du ju inte ge honom din lön.
Men barnen, då? Hur ska de annars överleva?
Pengarna hjälper inte dina syskon. Han kommer bara att supa upp dem.
Jag är rädd för honom.
Han kommer inte åt dig här. Jag ska prata med Jim i stallet, om han skulle försöka.
Han är en stark karl - med vänner.
Du må vara ung och okunnig som ett ägg -
- men du är klipsk som få, Grace Marks.
Och skillnaden mellan okunnighet och dumhet är att den okunniga kan lära sig.
Jag känner på mig att vi ska bli vänner.
I morgon ska jag be mrs Honey att ge dig förskott på lönen -
- så vi kan köpa en anständig klänning åt dig.
Ursäkta, dr Jordan. Jag undrar bara om ni vill ha några förfriskningar.
Nej tack. Vi är mitt i ett...
Förlåt, men är vi inte klara nu?
Jo, givetvis. Det här var mycket nog för en dag.
Ska vi fortsätta i morgon, då?
Jag gick till pumpen. När jag vände mig om såg jag McDermott släpa Nancy över gården -
- till köket på framsidan av huset.
Det var vid sjutiden.
Jag sa till McDermott: "Jag trodde inte att du skulle göra det på en gång."
Han sa att det var bättre att få det överstökat.
Vartenda ord som kom ur min mun i rättssalen och på sinnessjukhuset -
- liksom brändes in på pappret som de antecknade på.
Han sa: "Öppna luckan, så slänger jag ner henne i källaren."
Jag visste att jag aldrig skulle kunna ta tillbaka orden -
- men det var fel ord.
Jag gav honom ett vitt tygstycke och följde honom till källarluckan.
För allt jag sa förvrängdes -
- även om det var sanning från början.
Men nu känns det som om allt jag säger stämmer.
Bara jag säger något, vad som helst -
- så ler ni och antecknar.
Och när ni skriver känns det som om ni ritade på mig.
Som om ni ritade på min hud med fjädern på en gammaldags gåspenna.
Som om hundratals fjärilar hade satt sig i mitt ansikte -
- och varsamt öppnade och slöt sina vingar.
Men under detta ligger en annan känsla.
En känsla av att vara klarvaken och på min vakt.
Det är som att plötsligt bli väckt mitt i natten av en hand över ansiktet.
Och när man sätter sig upp med bultande hjärta, så är det ingen där.
Och under det finns ännu en känsla.
En känsla av att slitas upp -
- inte som en köttslig kropp - nej inte alls så smärtsamt -
- utan som en persika.
Den behöver inte ens slitas itu, utan är så mogen att den öppnar sig av sig själv.
Och inuti persikan finns en kärna.
Undertexter: Karl Hårding