En trenger ikke være et kammer for å være hjemsøkt
En trenger ikke være et hus
Hjernen har korridorer - de overskrider alt det jordiske -
Oss selv bak oss selv, skjult burde skremme mest
Morderen i vår bolig er den minste fare
- Emily Dickinson
Jeg tenker på alt som er blitt skrevet om meg.
At jeg er en umenneskelig hunndemon.
At jeg er en kjeltrings uskyldige offer, -
- tvunget mot min vilje mens jeg fryktet for mitt liv.
At jeg var for uvitende til å vite bedre, og at å henge meg ville vært justismord.
At jeg er sømmelig antrukket, og ranet en død kvinne for å se slik ut.
At jeg er tverr og oppfarende, -
- at jeg har utseendet til en langt over min usle stand.
At jeg er en snill og medgjørlig pike som ingen har et vondt ord å si om.
At jeg er slu og utkrøpen.
At jeg er enfoldig, nesten åndssvak.
Jeg undres - hvordan kan jeg være alt dette på en gang?
Team Wild Animais Only Relesed On: www.Hounddawgs.org
BASERT PÅ BOKEN AV MARGARET ATWOOD
KINGSTON STRAFFEANSTALT, 1859
Jeg har vært innsatt på Kingston straffeanstalt i 15 lange år.
Jeg ble dømt for mord som ung pike. Dog var jeg voksen kvinne i egne øyne da.
Hver bidige dag føres jeg til direktørens hus.
De sier jeg er der for å gjøre lett husarbeid.
Kom, mine damer.
Men først og fremst skal jeg visst være en kuriositet.
De stirrer i det skjulte, doktor, ut fra sine kyser.
Grunnen til at de vil se meg, er at jeg er en hyllet morderske.
For det er blitt skrevet om meg.
Da jeg først så det, ble jeg forbløffet.
Det snakkes jo om hyllede sangerinner, dikterinner og skuespillerinner.
Men hva er det vel å hylle ved et mord?
Like fullt er "morderske" et sterkt ord å få forbundet med seg.
Det har en egen duft, det ordet. Tung og trykkende som døde blomster i en vase.
Iblant hvisker jeg det til meg selv om natten: "Morderske! Morderske!"
Det rasler som et taftskjørt mot gulvet.
"Morder" er blott brutalt. Som en hammer eller en metallklump.
Heller en morderske enn en morder, om det var mine eneste valg.
Det var mye spenning knyttet til din ankomst ved Kingston, dr. Jordan.
De som ville ha meg benådet, trodde en rapport fra deg kunne oppnå det.
Du var langt høyere ansett enn de andre legene som har undersøkt meg i årenes løp.
Sitt stille, Grace. Dr. Smith trenger nøyaktige mål. Ingenting å være redd for.
De trodde du kunne finne svar der de andre mislyktes.
Jeg ville vært forsiktig, var jeg Dem. Hun myrdet to mennesker med kaldt blod.
Hun sitter her av gode grunner.
God morgen, Grace. Du er visst redd for leger?
Jeg må med en gang si deg at jeg er en lege.
Mitt navn er dr. Simon Jordan.
Du er vel her for å ta mål av hodet mitt.
Det kunne ikke falt meg inn.
Er du den amerikanske legen de hentet for å skrive rapport?
- Ja. - Har du en veske med kniver i?
Nei, jeg er ingen alminnelig lege. Jeg åpner ingen.
Er du redd meg, Grace?
Det er for tidlig å si.
Denne er til deg.
Jeg er ingen hund.
Nei, Grace. Jeg ser at du ikke er en hund.
Hva er det, Grace?
Den har slik en duft av skog og mark.
Kan du si meg hva det er?
- Et eple. - Og hva forbinder du med epler?
Hvem skal vi gifte oss med?
- Om forlatelse, sir. Jeg forstår Dem ikke. - Jeg tror du forstår meg godt nok.
Eplekake.
- Noe man spiser. - Det håper jeg da for Deres del.
Det er det epler er til for.
Finnes det epler du ikke ville spist?
Et råttent et, vil jeg anta.
- Er du en predikant? - Nei, jeg er ingen predikant.
Jeg er en lege som jobber med sinnet, ikke legemet.
Sykdommer i sinn og hjerne og nerver.
Nei, -
- jeg vil ikke tilbake til sinnssykehuset.
Kjøtt og blod holder det ikke ut.
De tok seg friheter, sir.
De hører ikke på fornuft der, sir.
Det er derfor jeg er her. For å høre på fornuft.
Men skal jeg høre på deg, blir du nødt til å snakke med meg.
De vil ikke tro meg, sir.
Uansett er det alt avgjort, og det jeg har å si, vil ikke endre noe.
Bare spør advokatene, dommerne og avisfolkene.
De kjenner visst min historie bedre enn jeg gjør.
Uansett er de minnene tapt for alltid.
De må de ha fortalt deg.
Jeg vil gjerne hjelpe deg, Grace.
Hvis du forsøker å snakke, skal jeg forsøke å lytte.
Min interesse er utelukkende vitenskapelig.
Det er ikke bare drapene vi bør se på.
- Kanskje vil jeg fare med løgn. - Ja, kanskje.
Kanskje vil du lyve uten å mene det, kanskje vil du gjøre det bevisst.
- Kanskje er du en løgner. - Det finnes de som hevder det.
Den sjansen må vi vel bare ta.
Tar de meg med tilbake til sinnssykehuset?
Eller holder de meg på enecelle uten annet å spise enn brød?
Du har mitt ord på at så lenge du fortsetter å snakke med meg, -
- og ikke blir voldsom, får du bli værende her.
Guvernøren lovte meg det.
Vi sees i morgen.
Det var eplet fra kunnskapens tre du siktet til, dr. Jordan.
Godt og ondt. Ethvert barn kunne gjettet det.
Jeg tenkte han ville dra hjem og si til seg selv:
"Inn gikk tommelen, ut kom plommen, for en snill gutt jeg er."
Men jeg vil ikke være noens plomme.
Du er doktorens hore nå, ikke sant, Grace Marks?
Doktors hore.
Stille!
Hva oppdaget De i dag da De undersøkte Grace?
Jeg har tro på å søke meg mot pasientens sublimerte drømmer og minner.
Det er viktig å bygge tillit, og dette skjer ikke over natten.
Det er svært mange av oss, især de av oss i komiteen for å benåde Grace Marks, -
- som ivrer etter å få Grace løslatt så snart som mulig.
Hun har vansmektet så lenge i fengsel til å ha vært så ung og sårbar da dommen falt.
Når kan komiteen vår forvente å få din rapport?
Jeg har noen spørsmål om selve rettssaken.
Jeg gikk til pumpen, og da jeg snudde meg, så jeg McDermott -
- slepe Nancy mellom grovkjøkkenet og storkjøkkenet.
Grace hevdet at hun ikke visste hvem Nancy var da hun ble arrestert.
- Men under selve rettssaken... - "Best å få det overstått", sa han.
"Åpne kjellerlemmen, så hiver jeg henne ned."
Hun hevdet at McDermott slepte Nancy etter håret og hev henne ned trappen.
Ja ha? Det kan jeg ikke erindre.
- Hun sa hun var lei for at Nancy var død. - Det kunne alle og enhver ha sagt.
Jeg antar det.
Dessuten har vi McDermotts uttalelse rett før han ble hengt.
Han påsto at Grace kvalte Nancy med hennes eget skaut.
Han hadde alt gitt flere ulike forklaringer, -
- og var i tillegg en lystløgner.
Grace Marks fikk meg til å gjøre det. Hun er en hore.
Morder!
- At han spilte djevelens advokat... - Heng henne!
...kun fordi han var kjent for å lyve, er ingen selvfølge.
- Plager den slags spørsmål Dem? - Slett ikke, dr. Jordan.
Men vi håper De vil skrive en rapport som gagner Grace Marks.
Det er derfor vi hentet deg hit.
- Ja, det er jeg på det rene med. - Så når får vi se rapporten Deres?
Det ville vært gunstig om jeg fikk treffe Grace i omgivelser som vitnet om tiltro.
Du nevnte at hun har gjort husarbeid for anstaltens direktør.
Hvordan gikk det til?
Hun tedde seg eksemplarisk i fengselet, -
- så direktørens kone lot henne være der på dagtid.
Men nylig fikk hun et utbrudd som forskrekket familien.
Er det mulig å overbevise dem om å slippe henne inn i huset igjen?
- Jeg kan treffe henne der. - Jeg skal forsøke.
Hun er svak for Grace, og nyter utvilsomt også -
- nysgjerrigheten Grace vekker i fruene i spiritistsirkelen hennes.
- Jeg føler noe nærme seg. - Vi venter på din kjære sønn William.
Jeg får treffe Grace i morgen, hos direktøren?
Det kan jeg nok sørge for. Hvordan var Deres gemakker?
Meget tilfredsstillende. Takk for innsatsen, pastor.
Vi er sikre på å få lønn for strevet. Vi sees i morgen.
Fru Humphrey.
- God aften. Jeg har lagd litt te. - Så vennlig av Dem.
God natt, Dr. Jordan.
God natt, pastor.
Vel, Grace, du har visst en ny kjæreste? En lege, intet mindre.
Han bør holde øye med deg, ellers får du ham fort på rygg.
På rygg i kjelleren uten støvler og med en kule i hjertet.
Hvis dere virkelig tror det om meg, bør dere vokte de skitne tungene deres.
Ellers tar jeg dem fra dere en mørk natt, -
- og jeg trenger ingen kniv. Jeg biter meg bare fast og røsker.
Vennligst hold de skitne labbene vekk.
Visse finner behag i et medmenneskes ulykke, doktor.
Spesielt hvis de tror medmennesket har syndet. Da fryder de seg desto mer.
Like vilter som en nylig hodeløs hane.
Men hvem av oss har vel ikke syndet, slik bibelen sier.
Jeg bør skamme meg over å fryde meg så over andres lidelser.
Det er vanskelig for meg å komme i gang med å snakke.
Jeg har ikke sagt stort på 15 år. Jeg vet ikke hva De vil jeg skal si.
Det er det du selv vil si som er av interesse for meg.
Jeg har ingen slike ønsker. Det sømmer seg ikke å ville si noe.
Fortell meg om lappeteppet du lager.
Det er til Lydia, direktørens datter. Det er et tømmerkoieteppe.
Enhver ung kvinne bør ha et slikt før hun gifter seg.
Det symboliserer et hjem, og i midten er det alltid en rød firkant - grua.
Dette er et bruksteppe, ikke et fint ekteskapsteppe.
Hva er ekteskapstepper?
Ifølge vennen min bør en kvinne lage tre ulike tepper før ekteskapet.
Treet i paradis, blomsterkurven og Pandoras eske.
Iblant, da jeg var tjenestepike, hang jeg dem til tørk ved siden av hverandre.
De så ut som flagg heist av en hær som skulle ut i krig.
Hva annet får det deg til å tenke på, Grace?
Siden den tid har jeg tenkt på -
- hvorfor kvinner valgte å sy slike flagg og legge dem på senger?
De gjør sengen til det mest iøynefallende i rommet.
Så tenkte jeg at det var for å advare.
For De tror kanskje at en seng er et fredelig sted.
I dine øyne står den for hvile og hygge og god nattesøvn.
Men slik er det ikke for alle.
Mye farlig kan skje i en seng.
Det er der vi fødes, og først utsettes for fare.
Det er der kvinner nedkommer, og ofte det siste de gjør.
Og det er der akten finner sted mellom menn og kvinner, sir.
Den skal jeg ikke si mer om, men De vet vel hva den er.
Noen kaller det kjærlighet, andre fortvilelse, -
- eller blott en ydmykelse de må utholde.
Og atter er det senger vi sover i, drømmer i, og ofte dør i.
Men jeg begynte ikke å gruble over tepper før jeg havnet i fengsel.
Der får man mye tid til å tenke, men ingen å dele tankene med.
Så man forteller dem til seg selv.
Grace, er en seng et farlig sted i dine øyne?
Ler De av meg, sir?
Nei.
Selvfølgelig synes jeg ikke den er farlig hver gang jeg legger meg, sir.
Bare ved de anledningene jeg nevnte.
Har jeg fornærmet deg? Det var ikke meningen.
Da tar jeg Dem på ordet, og håper det blir gjengjeldt i fremtiden.
Selvfølgelig.
Kan du si meg hva dette er, Grace?
- En rødbete. - Minner den deg om noe?
Søndagssteken, kanskje.
Alltid best å skrelle beter når de er ute av ovnen, ikke før.
De kan være vanskelige å vaske. Kokte beter smaker slett ikke likt.
Flekkene er vanskelige å vaske vekk.
Hvilket mønster ville du valgt på et lappeteppe til deg selv?
Jeg vet ikke, sir.
Kanskje Jobs tårer, eller treet i paradis.
Eller kanskje Den gamle stuepikens gåte. For jeg er jo en gammel stuepike.
Og det er mye som er meget gåtefullt for meg.
Du må ha tenkt på hvilket mønster du ville valgt -
- etter så mange år med å velge dem for andre.
Det betyr ulykke å si hva man ønsker seg. Da vil det gode aldri skje.
En bør vokte seg for å ønske seg noe, for det kan straffe seg.
- Det var det som skjedde med Mary Whitney. - Hvem er hun?
- En venn. - Hvor kjente du henne fra?
Det var så lenge siden. Det er ikke viktig.
- Grace, du kan være åpen mot meg. - Jeg har ingen grunn til ikke å være åpen.
En dame skjuler ting fordi det kan stå om hennes rykte, men den tid er forbi.
Jeg kan si hva jeg vil. Og vil jeg ikke, trenger jeg ikke si noe.
Bryr du deg ikke om hva jeg mener om deg?
Jeg er alt blitt dømt, sir. Det er ett fett hva du tenker.
Rettferdig dømt, Grace?
Rettferdig eller ei er uten betydning. Folk trenger en skyldig person.
Er en udåd begått, vil de vite hvem som sto bak.
- Så du har gitt opp håpet? - Håpet om hva?
Håpet om å bli satt fri.
Hvorfor skulle de gjøre det, sir? En morderske er ikke noe dagligdags.
Jeg sparer håpet til de mindre ting, -
- som å få en bedre frokost i morgen enn den jeg fikk i dag.
Den gang sa de at de statuerte et eksempel.
Derfor ble det først dødsdom, så livstid.
Men hvilken kraft har eksemplet senere? Saken er avsluttet.
Hvordan vil du bruke resten av din tid? Føler du ikke at du er urettferdig dømt?
Jeg forstår ikke, sir.
Det finnes flere måter å flå en katt på.
Pussig ordvalg, sir. Jeg er ingen katt.
- Ei heller en hund, så vidt jeg husker. - Om forlatelse.
- La oss begynne med begynnelsen. - Av hva da?
- Begynnelsen på livet ditt. - Jeg ble født, i likhet med alle andre.
Jeg har tilståelsen din her. La meg lese hva du sa.
Det der er egentlig ikke tilståelsen min.
Det er det advokatene ba meg si, og det avisene diktet opp.
Første gang jeg så en avismann, tenkte jeg: "Vet moren din at du er ute på vift?"
De vet ikke hva "sannhet" er.
Grace, hvem er Mary Whitney?
Det står skrevet under bildet av deg på forsiden av tilståelsen.
"Grace Marks, alias Mary Whitney".
- Ja. Det ligner ikke noe særlig. - Og Mary Whitney?
Det var navnet jeg oppgav da McDermott stakk av med meg.
Du oppgav det første navnet du kom på?
Nei, sir. Mary Whitney var en nær venn.
Hun var død, og ville neppe bry seg om jeg brukte hennes navn.
Iblant lånte hun meg klær også. Hun var alltid så snill mot meg.
Var det ikke for henne, ville det artet seg svært annerledes.
Kan du fortelle meg din historie?
Du sier at tilståelsen din ikke er den ekte. Kan du fortelle?
- Hvilken del, sir? - Fra begynnelsen.
Begynnelsen på tilståelsen er sann.
Jeg kom fra nord i Irland, men syntes det var en urett å skrive:
"Begge de anklagede vedgikk å være fra Irland."
Det låt som en forbrytelse, og å være irsk er da ingen forbrytelse?
Selv om det titt og ofte tas for å være det.
Men vår familie var protestanter, og det er annerledes.
Vi forlot Irland på kort varsel.
Far var engelsk, og hadde innlatt seg med uhumske orangister i Irland.
En protestantisk herre som holdt seg med katolikkene fikk huset brent ned.
Opp! Raskere, folkens.
Og en annen fikk skallen slått inn. Vi dro i all hast.
Hvorfor belemret Gud meg med slik en flokk irsk tjuvpakk?
Verden trenger ikke flere av dere.
Dere burde blitt druknet som kattunger i en sekk, alle som en.
Dumme kvinnemenneske!
Michael og Claire.
Plukk den opp.
Jeg må tilstå en nedrig tanke.
Da de små sto på rad og rekke, tenkte jeg på å dytte et par av dem uti, -
- så ville det ikke være så mange munner å mette og klær å vaske.
Jeg tenkte jeg kunne skåne dem for dette livet med denne mannen.
Men det ble med tanken, som Djevelen utvilsomt satte i hodet mitt.
Eller snarere faren min, for i den alderen ville jeg fortsatt gjøre ham til lags.
Tre kråker på rad betyr død. Jeg vil aldri mer ha jord under foten.
Hvorfor sier du det, mor?
Jeg aner det dypt inne i margen.
Og slik ble det.
Far var stupfull det meste av ferden.
Gjennom uvær og sykdom visste vi knapt hvor han var.
Og det var like greit. Vi led mer enn nok uten ham.
Jeg tenkte på Jona i hvalens mage, -
- men han måtte bare holde ut i tre døgn, mens vi hadde åtte uker foran oss.
Og han var helt alene i magen, -
- og slapp å lytte til alle de andres jamring.
Jeg mente ikke å såre Deres følelser.
Skipet var tross alt en slum i bevegelse, riktignok uten ginboder.
Og det sies at de har bedre skip nå. Kanskje du vil åpne et vindu?
"Kom nærmere og se Guds underverk."
"Han gjorde sjø til land, så de gikk tørrskodd gjennom havet."
Passasjerene var både katolikker og protestanter.
Var de friske og raske, ville det gått hardt for seg.
En sjøreise er kanskje Guds påminnelse om at vi alle er kjød, -
- og kjødet er skrøpelig.
Man må vel være med på begge.
Ingen reagerer ute på havet.
"...for du har prøvet oss, Gud, men også renset oss."
Magen min, Grace.
Det er ikke kolera, så kapteinen blir lettet.
Antagelig en svulst.
Det er umulig å si om vi ikke åpner henne, og det er den sikre død.
Kan vi bære henne opp, så hun får frisk luft?
Det er ikke klokt å flytte henne.
Luften er så dårlig her nede at jeg nesten kveles.
Så, så.
Her er litt medisinsk sprit.
Det vil hjelpe å gråte en skvett, jente.
Hun er i himmelen med helgenene nå, selv om hun var protestant.
Vi har ikke åpnet et vindu for å slippe sjelen ut.
Kanskje vil det ikke telle mot din stakkars mor.
Ingen av de her nede kan åpnes.
Jeg har aldri hørt om en slik skikk før.
Kyss deres mor farvel, begge to.
"Derfor overgir vi denne kroppen til dypet, til å råtne vekk -"
- i påvente av kjødets oppstandelse -
- og livet i den neste verden, gjennom Herren Jesus Kristus -
- som ved gjenkomsten skal forvandle vår skrøpelige kropp -
- og gjøre den lik den kroppen han selv har i herligheten, -
"- for han har makt til å underlegge seg alt."
Tenk det.
Tekjelen blir ødelagt nå som bølgene har lagt seg.
Vi fikk den av tante Pauline før vi dro.
Den falt vel da noen prøvde å stjele den.
Hun er fanget fordi vi ikke fikk åpnet vinduet, slik du sa.
Nå vil hun være fanget her for alltid, -
- og seile frem og tilbake over dette skrekkelige, mørke havet.
Der ser du hvor merkelige ting man kan få for seg.
Men jeg var bare en ung pike, og svært uvitende.
Kan du fortsette, Grace? Hva skjedde ved ankomsten?
Vi ankom Toronto, og der så jeg folk med alskens hudfarger.
Det var nytt for meg. Man visste aldri hvilket språk man ville høre.
Til sammen var det som Babels tårn.
Få fart på den fordømte frokosten, din dovne heks.
Dessverre ble det fort tydelig at fars luner ikke ble bedre -
- av at mor ikke var der for å stagge ham.
Hva er det som drøyer?
Din dumme, stygge hore!
Jeg er lei for det, Grace.
Jeg var ikke meg selv.
Jeg vet ikke hva som gikk av meg.
Jeg ville ikke la meg lede til slik en dødssynd, -
- men fryktet at raseriet som blusset opp i mitt hjertet ville drive meg til det.
Det er på tide at du går ut og tjener penger til familien.
Du spiser meg ut av hus og hjem, din utakknemlige tøyte.
- Jeg ba vertinnen finne en jobb til deg. - Hvem skal passe de små?
Katey.
Katey?
Ja. Ut med deg, og send penger hjem.
Før jeg slår deg til du blir stokk døv.
Jeg sa jeg skulle komme tilbake til dem.
Og den gang mente jeg det.
Om forlatelse, men jeg er nokså trett, sir.
Det er ikke så rart.
Vi fortsetter i morgen.
Kan du si litt mer om Mary Whitney før du går?
Du nevnte henne tidligere.
Det vil føre meg til den lykkeligere delen av historien.
Og du vil forstå hvorfor det var hennes navn jeg brukte.
Vertinnen skaffet meg arbeid på et herskapshus i Toronto.
Du må være Grace, den nye piken. Jeg er Mary.
Du må ikke stå der. Jeg tar deg med til tjenerinngangen.
Du må ha hatt en veldig lang ferd.
Du vil ikke se stort til oldermann Parkinson.
Og når du gjør det, kan du bli blendet.
Han har så mange gullnåler og snusdåser og gullklokkekjeder -
- at du kunne fått fem halskjeder om han ble smeltet om.
Med øreringer som passer.
Server ostescones varme.
Og vær litt grundigere med dette rommet.
Sørg for at fem flasker god Bordeaux står klare etter lunsj.
Det er fru Parkinson.
Hun burde vært oldermann selv, for hun er bedre.
Dette er salongen.
De har to sønner.
Begge studerer i Statene, hvilket er like greit.
Dette er kokken Honey.
Dette er Grace Marks.
La meg vise deg sengen din. Den er som min.
- Agnes, Effie, dette er Grace Marks. - Hallo.
Effie er temmelig melankolsk av seg.
Mannen hennes ble deportert til Australia etter opprøret, og døde der.
Hun prøvde å henge seg med forklebåndene, men de røk.
Etterpå gikk hun fra forstanden, og måtte sendes vekk.
Hvilket opprør?
Du kan ikke ha vært her lenge.
Det var rette mot godseierne som styrer alt her, -
- og tar all eiendom og alle penger selv.
Herr William Lyon Mackenzie ledet opprøret, men det mislyktes.
Så han flyktet i kvinneklær over sjøen og inn i Statene.
Han kunne blitt forrådt mange ganger, men ble det ikke -
- fordi han var en gjev kar som kjempet for småbøndene.
Det er best å ikke nevne politikk, utenom blant venner.
Jeg vet ikke noe om politikk, så jeg vil uansett aldri nevne det.
Er du radikaler?
Ikke si det til Parkinson. Jeg har fortalt dem noe annet.
Men far mistet gården.
Soldatene la koien hans i aske, den han bygde mens han slåss mot bjørner.
Og så døde han mens han gjemte seg i skogen på vinterstid, og mor døde av sorg.
Men vår tid vil komme. Vi skal få vår hevn.
Hun hadde et iltert blikk da hun sa det.
Grace, når du får lønn, må du gjemme pengene.
- Jeg lagde et hulrom i madrassen. - Min lønn går rett til faren min.
Er ikke han en fyllik? Du må ikke gi ham lønnen din.
Hva med barna da? Hvordan skal de overleve?
Det vil ikke gagne dine brødre og søstre.
- Han vil bare drikke opp alt sammen. - Jeg er redd ham.
Han kan ikke nå deg her, og prøver han, tar jeg en prat med Jim i stallen.
Han er en røslig kar, og har venner.
Vel er du ung og uvitende som et egg, -
- men du er blank som en nyslått toskilling, Grace Marks.
Forskjellen på uvitende og dum er at den uvitende kan lære.
Jeg tror vi kommer godt overens, du og jeg.
I morgen ber jeg frøken Honey gi deg forskudd, så du kan kjøpe en fin kjole.
Beklager å avbryte, dr. Jordan.
Kan jeg by på forfriskninger?
Nei takk, det går bra. Vi er midt oppi...
Unnskyld, men er vi ikke ferdige?
Jo, selvfølgelig. Det var mye på en og samme ag.
Skal vi fortsette i morgen?
Jeg gikk til pumpen, og så McDermott slepe Nancy over plassen -
- mellom grovkjøkkenet og storkjøkkenet. Klokken var rundt syv.
Jeg sa til McDermott: "Jeg trodde ikke du ville gjøre det der og da."
Han sa det var best å få det overstått.
I retten, og på sinnssykehuset, var hvert ord fra hennes munn -
- som innbrent i papiret de skrev dem på.
Han sa: "Åpne lemmen og hiv henne ned i kjelleren."
Og straks noe var sagt, visste jeg at det aldri kunne tas tilbake, -
- men det var feil ord...
Jeg ga ham et hvitt tøystykke og fulgte ham til kjellerlemmen.
...for hva enn jeg sa, ble forvrengt, selv om det i utgangspunktet var sannheten.
Men nå føler jeg at alt jeg sier, er sant.
Bare jeg sier noe som helst, smiler du og skriver det ned.
Når du skriver, føles det som om du skriver på meg, -
- på huden min med fjærtuppen på den gammeldagse gåsepennen.
Som om hundrevis av sommerfugler har landet over hele ansiktet mitt, -
- og mykt åpner og lukker sine vinger.
Men under det kjenner jeg noe annet, -
- en følelse av å være lys våken og aktsom.
Det er som å vekkes brått midt på natten av en hånd mot ansiktet.
Du setter deg opp mens hjertet banker, men det er ingen der.
Og under det igjen nok en følelse...
En følelse av å rives opp, -
- ikke som en kropp av kjøtt og blod, ikke så smertefullt, men som en fersken.
Ikke engang rives opp, men av å være overmoden og sprekke av seg selv.
Og inne i ferskenen er det en sten.
Tekst: Nicolai Herzog