Man behøver ikke være et rum for at være hjemsøgt
Man behøver ikke være et hus
Hjernen har korridorer, som strækker sig ud over materien
Jeg'et bag jeg'et, skjult, burde skræmme mest
Morderen i vort hjem er den mindste af farer.
- Emily Dickinson
Jeg tænker på alt, man skriver om mig, at jeg er en umenneskelig kvindedæmon -
- eller et uskyldigt offer for en slyngel, -
- som blev tvunget mod min vilje og med fare for mit eget liv.
At jeg ikke kunne vide bedre, og at hænge mig ville være justitsmord.
At jeg er anstændigt klædt, fordi jeg stjal fra en død kvinde.
At jeg er vrangvillig og stridslysten.
At mit udseende overgår min lave position.
At jeg er en sød og medgørlig pige, at ingen har noget ondt at sige om mig.
At jeg er udspekuleret og lumsk.
At jeg er svagt begavet, med kun lidt mere forstand end en idiot.
Og jeg tænker: Hvordan kan jeg være alt det på en og samme tid?
Team Wild Animais Only Relesed On: www.Hounddawgs.org
BASERET PÅ MARGARET ATWOODS ROMAN
KINGSTONFÆNGSLET, 1859
Jeg har siddet i Kingstonfængslet i 15 lange år.
Jeg var kun en pige, da jeg blev dømt for mord, -
- selv om jeg betragtede mig selv som en kvinde.
Jeg er hos fængselsdirektøren hver dag. "Til lette pligter", siger de.
Kom, mine damer.
Men oftest er jeg der som en kuriositet.
De stirrer uden at vise det, doktor. Under deres kyser.
De vil se mig, fordi jeg er en berømt morderske.
For sådan står der.
Første gang, jeg så det, blev jeg forbløffet.
Sangerinder, digtere og skuespillerinder kan jo være berømte, -
- men er mord grund til berømmelse?
I hvert fald er "morderske" et tungt ord at bære.
Ordet har en skarp og modbydelig lugt, -
- som døde blomster i en vase.
Om natten hvisker jeg af og til for mig selv:
"Morderske!"
Det knitrer som et taftskørt mod gulvet.
"Morder" er bare brutalt. Som en hammer eller en metalklump.
Hellere morderske end morder, hvis det er de eneste valgmuligheder.
Der blev talt meget om, at De skulle komme til Kingston, dr. Jordan.
De, der ville have mig benådet, troede, at en rapport fra Dem ville sikre det.
De har større anseelse end andre læger, der har undersøgt mig i tidens løb.
Sid stille, Grace, så dr. Smith kan måle ordentligt.
Der er intet at være bange for.
Man troede, at De ville finde svar, hvor de andre ikke kunne.
Jeg ville være forsigtig i Deres sted. Hun har myrdet to personer koldblodigt.
Det er ikke uden grund, at hun sidder her.
Godmorgen, Grace. Jeg har forstået, at du er bange for læger.
Derfor vil jeg sige, at jeg selv er læge.
Dr. Jordan. Dr. Simon Jordan.
De er her vel for at måle mit hoved.
Det kunne jeg ikke drømme om.
Er De den amerikanske læge, der er kommet for at skrive en rapport?
- Ja. - Har De en taske med knive i?
Nej, jeg er ikke den sædvanlige slags læge. Jeg skærer ikke.
Er du bange for mig, Grace?
Det er for tidligt at sige.
Det her er til dig.
Jeg er ikke nogen hund.
Nej, jeg kan se, at du ikke er en hund.
Hvad er der, Grace?
Det lugter af udenfor.
Kan du sige, hvad det er?
- Et æble. - Og hvad får det dig til at tænke på?
Hvem skal vi gifte os med?
- Undskyld, men jeg forstår Dem ikke. - Jo, det tror jeg nok, du gør.
Æbletærte.
- Altså noget, man spiser. - Ja, det er det, man bruger æbler til.
Er der æbler, man ikke bør spise?
Rådne æbler.
Er De prædikant?
Nej, jeg er ikke prædikant.
Jeg er en læge, der ikke arbejder med kroppe, men med sindet.
Sygdomme i sindet, i hjernen og nerverne.
Nej.
Ikke mentalhospitalet igen.
Kød og blod ville ikke kunne tåle det.
De tog sig friheder.
De lytter ikke til fornuft der.
Det er derfor, jeg er her, for at lytte og forstå.
- Hvis jeg skal lytte, må du tale. - De ville ikke tro mig.
Og det hele er jo blevet bestemt. Hvad jeg siger, forandrer ingenting.
Tal med advokaterne, dommerne og avisfolkene, -
- for de ved åbenbart mere, end jeg gør.
Og jeg har mistet hele den del af hukommelsen. Har de ikke sagt det?
Jeg vil gerne hjælpe dig, Grace.
Hvis du fortæller, vil jeg lytte.
Min interesse er helt videnskabelig. Det er ikke kun mordene, der er vigtige.
- Jeg lyver måske. - Det er muligt.
Måske lyver du uforsætligt, måske lyver du forsætligt.
- Måske er du en løgner. - Det mener nogle.
Den risiko må vi løbe.
Vil de sende mig tilbage til mentalhospitalet?
Vil de holde mig isoleret og kun give mig brød at spise?
Jeg lover, at så længe du taler med mig -
- og ikke bliver voldelig, så skal du ingen steder.
Det har direktøren lovet mig.
Så ses vi i morgen.
Det var kundskabens frugt, De hentydede til, dr. Jordan.
Godt og ondt. Det havde ethvert barn kunnet forstå.
Jeg tænkte, at han ville kunne gå hjem og sige til sig selv:
"Jeg stak tommelen ind og trak en blomme ud. Hvor er jeg dygtig."
Men jeg vil ikke være nogens blomme.
Nu er du doktorens luder, Grace Marks. Ikke sandt? Doktorens luder.
Stille!
Hvad kom De frem til i dag, da De undersøgte Grace?
Jeg tror på at frembringe patientens sublimerede drømme og minder.
Det er vigtigt at opbygge tillid, og det sker ikke i løbet af én samtale.
Mange af os, i særdeleshed vi i komiteen for Grace Marks benådning, -
- vil helst have Grace løsladt snarest muligt.
Hun har været fængslet alt for længe, -
- når man tænker på, at hun blev dømt i en ung og sårbar alder.
Hvornår kan komitéen forvente en rapport?
Jeg har også spørgsmål vedrørende selve retssagen.
Jeg gik hen til pumpen. Jeg vendte mig og så McDermott slæbe Nancy over gården.
Ved anholdelsen påstod Grace, at hun ikke vidste, hvor Nancy var.
Men ved retssagen...
Han sagde: "Lad os få det overstået. Åbn lugen, så smider jeg hende ned."
Hun sagde, hun så McDermott slæbe Nancy i håret og kaste hende ned ad trappen.
Jaså?
Det husker jeg ikke.
Men hun sagde, at hun beklagede, at Nancy var død.
- Det ville enhver sige. - Ja, sikkert.
Så har vi McDermotts udsagn fra lige før, han blev hængt.
Han sagde, at Grace kvalte Nancy med hendes eget sjal.
Han havde i forvejen hævdet flere forskellige ting og var en kendt løgner.
Grace Marks tvang mig! Hun er en luder!
Morder!
- For at spille djævelens advokat... - Hæng hende!
At en mand har for vane at lyve betyder ikke, at han altid gør det.
Generer mine spørgsmål Dem?
Ikke spor, dr. Jordan.
Men vi håber, at Deres rapport vil være til Grace Marks fordel.
Det er derfor, vi har hentet Dem hertil.
- Det er jeg klar over. - Hvornår får vi så Deres rapport?
Det ville være godt, hvis jeg kunne møde Grace i et mere tillidsfuldt miljø.
De nævnte, at hun har udført husligt arbejde hos fængselsdirektøren.
- Hvordan kom det på tale? - Hendes opførsel var eksemplarisk.
Fængselsdirektørens kone lod hende være hos dem i dagtimerne.
Men for nylig fik hun et udbrud, der opskræmte familien.
Er det muligt at overtale dem til at lade hende komme tilbage?
- Så kunne vi mødes der. - Jeg vil forsøge.
Hun synes om Grace og værdsætter uden tvivl -
- den spænding, som Grace indgyder i damerne i spiritualistkredsen.
Noget nærmer sig...
Vi venter på din kære søn William.
Kan jeg så møde Grace der i morgen?
Det kan jeg sikkert sørge for. Er De tilfreds med indkvarteringen?
Meget tilfreds. Tak for Deres ulejlighed, pastor.
Vi er sikre på, at den vil være anstrengelsen værd. Vi ses i morgen.
- Fru Humphrey. - Godaften. Jeg har lavet te.
Det er venligt af Dem.
- Godaften, dr. Jordan. - Godaften, pastor.
Så du har fået en ny kæreste, Grace. En doktor, endda.
Han skal passe på, at han ikke havner på ryggen.
På ryggen i kælderen uden støvler og en kugle i hjertet.
Hvis I virkelig troede det der, burde I vare jeres tunger, -
- så jeg ikke tager dem fra jer en mørk nat.
Jeg har ikke brug for en kniv. Jeg bider bare og flår dem ud.
Og hold jeres beskidte hænder for jer selv.
Nogle finder glæde i andre menneskers elendighed, doktor.
Især hvis de tror, at dette menneske har syndet. Det gør det endnu bedre.
Livlig som en kværket hane...
Men hvem blandt os har ikke syndet, som der står i Bibelen?
Jeg burde skamme mig over at finde glæde i andres lidelse.
Det er svært for mig at begynde at tale.
Jeg har ikke sagt meget i 15 år. Jeg ved ikke, hvad De vil have mig til at sige.
Det er det, som du selv vil sige, jeg er interesseret i.
Jeg har ingen vilje af den slags. Det tilkommer ikke mig at sige noget.
Fortæl om det quiltede tæppe, du syr.
Det er til Lydia, fængselsdirektørens datter. Det er et træhyttemønster.
Alle unge kvinder bør have sådan et, inden de bliver gift.
Det symboliserer hjemmet. Det røde felt i midten er ildstedet.
Men det her er ikke så fint som bryllupstæpperne.
Hvad er bryllupstæpperne?
Ifølge min ven er der tre tæpper, enhver kvinde bør sy, før hun gifter sig:
Paradistræet, blomsterkurven og Pandoras æske.
Da jeg var husholderske, skete det, at jeg hængte dem op på række.
De lignede flagene hos en hær, der var på vej i krig.
Hvad mere får det dig til at tænke på, Grace?
Siden dengang har jeg tænkt på, -
- hvorfor kvinder har valgt at sy den slags flag og lægge dem på sengen.
De tiltrækker sig jo opmærksomhed.
Så kom jeg på, at det må være en advarsel.
For De tror måske, at sengen er et fredfyldt sted.
De forbinder den måske med hvile og en god søvn. Sådan er det ikke for alle.
Der sker meget farligt i senge.
Det er der, vi bliver født, vores første store prøvelse i livet.
Der føder kvinder børn, ofte deres sidste prøvelse.
Og der finder akten mellem mand og kvinde sted. De ved vist, hvad jeg mener.
Nogle kalder det kærlighed, andre fortvivlelse -
- eller blot en ydmygelse, der skal overstås.
Og endelig er senge det sted, hvor vi sover, hvor vi drømmer -
- og ofte hvor vi dør.
Men disse tanker om tæpperne fik jeg først i fængslet.
Der har man meget tid til at tænke og ingen at betro sine tanker til, -
- så man betror dem til sig selv.
Så du ser sengen som et farligt sted.
Ler De af mig?
Nej.
Den er selvfølgelig ikke farlig hver gang, man lægger sig i den.
Kun i de situationer, jeg nævnte.
Har jeg fornærmet dig på nogen måde? Det var ikke min hensigt.
Så tror jeg på Deres ord og håber, at De vil gøre det samme for mig fremover.
Naturligvis.
Kan De sige mig, hvad det her er?
- En rødbede. - Minder den dig om noget?
En søndagssteg.
Det er bedst at skrælle rødbeder, når de er blevet ovnristet, ikke før.
De kan være svære at rense. Kogte rødbeder har slet ikke samme smag.
Pletterne er svære at få af.
Hvis du lavede et quiltet tæppe til dig selv, hvilket mønster skulle det så have?
Det ved jeg ikke. Måske Jobs tårer eller Paradistræet.
Eller "ungmøens bryderier", for jeg er jo en gammel ungmø -
- og har bestemt haft mine bryderier.
Du har vel tænkt på et mønster, du ville vælge, efter at have syet mange til andre?
Det betyder uheld at sige, hvad man ønsker sig. Så går det ikke i opfyldelse.
Man skal passe på med at ønske. Man kan blive straffet for det. Som Mary Whitney.
- Hvem er det? - En ven.
Hvordan kendte du hende?
Det er længe siden. Det er uvæsentligt.
- Du kan tale åbent med mig, Grace. - Jeg har ikke grund til andet.
En dame kan have hemmeligheder, hvis hun har et ry at forsvare. Det har jeg ikke.
Jeg kan sige, hvad jeg vil. Eller ingenting, hvis jeg ønsker det.
Så du tænker ikke på at gøre et godt indtryk på mig?
Jeg er allerede blevet dømt, uanset hvad De måtte mene.
Retfærdigt dømt?
Det spiller ingen rolle. Folk vil have en skyldig.
Hvis en forbrydelse er blevet begået, vil de have en gerningsmand.
- Så du har opgivet håbet? - Håbet om hvad?
Håbet om at blive løsladt.
Hvorfor skulle de ville løslade mig? Man ser ikke mordersker hver dag.
Jeg gemmer mit håb til små ting -
- som at få bedre morgenmad i morgen, end jeg fik i dag.
De statuerede et eksempel, sagde de.
Derfor kom dødsdommen først og livstidsdommen bagefter.
Men hvad gør eksemplet, når det først er statueret?
Hvad vil du bruge din tid til? Oplever du, at du er blevet uretfærdigt behandlet?
Jeg forstår ikke, hvad De mener.
Der er mange måder at flå en kat på.
Et mærkeligt ordvalg. Jeg er ikke en kat.
- Og heller ikke en hund. - Undskyld.
- Lad os begynde fra starten. - På hvad?
- Starten på dit liv. - Jeg blev født, ligesom alle andre.
Jeg har din tilståelse her. Lad mig læse, hvad der står.
Det er ikke en rigtig tilståelse.
Kun hvad advokaterne sagde, jeg skulle sige, og avismændenes påfund.
Første gang, jeg så en avismand, tænkte jeg: "Ved din mor, at du er ude?"
De ved intet om sandheden.
Hvem er Mary Whitney, Grace?
Det står under fotografiet af dig på din tilståelse.
"Grace Marks, alias Mary Whitney."
- Det ligner mig ikke. - Og Mary Whitney?
Det var bare det navn, jeg oplyste, da McDermott stak af med mig.
Så du oplyste at altså et tilfældigt navn?
Slet ikke. Mary Whitney var en nær ven af mig.
Hun var død, så hun ville nok ikke tage det ilde op, hvis jeg lånte navnet.
Nogle gange lånte jeg også tøj af hende.
Hun var altid meget venlig mod mig.
Uden hende var historien blevet en anden.
Vil du fortælle din historie?
Hvis sandheden ikke er i din tilståelse, vil du så fortælle mig den?
- Hvilken del? - Fra starten.
Det, der står i starten af tilståelsen, er sandt nok.
Jeg kom meget rigtigt fra det nordlige Irland.
Men det var uretfærdigt af dem at skrive, -
- at "begge mistænkte indrømmer, at de er irere."
Som om det var kriminelt.
Det er det vist ikke, selv om irere ofte bliver behandlet som kriminelle.
Vores slægt var protestanter. Der er forskel.
Vi forlod Irland pludseligt.
Far var englænder og kom i selskab med nogle berygtede orangister.
En protestant fik huset brændt ned efter at have taget katolikkernes parti.
Kom nu af sted.
Og en anden blev fundet med knust hoved.
Vi tog af sted i stor hast.
Hvorfor har Gud givet mig en flok tyvagtige irere på halsen?
Verden har ikke brug for flere som jer. I skulle have været druknet som killinger.
Dumme kvinde!
Michael, Claire...
Fart på!
Jeg erkender, at jeg tænkte forfærdelige tanker.
Da jeg stod der med alle børnene på række -
- tænkte jeg, at jeg kunne skubbe et par af dem i.
Så ville der blive færre munde at mætte og mindre tøj at vaske.
Jeg tænkte, at jeg kunne skåne dem for et liv med den mand.
Men det var kun en tanke, sikkert plantet i mig af Djævelen.
Eller snarere af min far, som jeg dengang stadig forsøgte at behage.
Tre krager på række betyder døden.
Jeg vil aldrig at sætte foden på fast grund igen.
Hvorfor siger du det, mor?
Det kan jeg fornemme.
Og sådan gik det.
På det meste af turen var min far sanseløst beruset.
Trods storme og søsyge vidste vi sjældent, hvor han var.
Det var nok bedst sådan.
Vi led nok uden ham.
Jeg tænkte på Jonas i hvalens bug.
Men han skulle kun være der i tre dage, og vores rejse ville tage otte uger.
Og han var alene og slap for at høre på andres jamren og opkastninger.
Det var ikke min mening at give Dem ubehag.
Skibet var jo kun som slum i bevægelse, blot uden ginkroer.
Skibene siges at være bedre nu. Skal jeg åbne et vindue?
"Kom og se Guds gerninger."
Han forvandlede hav til tørt land, så de gik gennem strømmen til fods.
"Lad os da glæde os over ham."
Om bord var der både katolikker og protestanter.
Havde de været raske, havde de skændtes som bitre fjender.
Søfart kan være Guds måde at minde os om, at alt kød er svagt.
Man kan vist ikke undgå begge messerne.
Ingen beklager sig, mens vi er på havet.
"For du prøvede os, Gud, du lutrede os."
Det er maven, Grace.
Det er ikke kolera, hvilket vil glæde kaptajnen. Det er nok en tumor.
Det er ikke til at afgøre uden at åbne hende, og så dør hun.
Kan vi bære hende op på dækket, så hun får luft?
Det er uklogt at flytte hende.
Stanken her er så forfærdelig, at jeg er ved at blive kvalt.
Så...
Jeg har styrkende dråber her.
Det ville gøre dig godt at græde.
Nu er hun i himlen hos helgenen, selv om hun var protestant.
Vi har ikke åbnet et vindue for at lukke sjælen ud.
Men det bliver nok ikke lagt din stakkels mor til last.
Der er jo ingen vinduer at åbne her.
Den skik kender jeg ikke.
Kys nu mor farvel.
"Vi overdrager denne krop til havet, hvor den skal forrådne, -"
- så kroppen kan genopstå -
- og livet komme til os på jorden gennem Jesus Kristus Vor Herre.
Han skal forvandle vor ringe krop, -
- så den bliver som den krop, han har i sin herlighed, -
"- for han har kræfter til at lægge alt under sig."
Tænk at jeres tekande skulle gå i stykker nu, hvor det er stilnet af.
Vi fik den af min moster Pauline, lige inden vi rejste.
Den gik sikkert løs, da nogen forsøgte at stjæle den.
Hun er fanget her, fordi vi ikke kunne åbne et vindue, som du sagde.
Nu vil hun være fanget her i al evighed -
- og sejle frem og tilbage på dette frygtelige, mørke hav.
Folk kan få underlige idéer.
Men jeg var kun en ung pige dengang, så jeg vidste kun lidt.
Hvad skete der, da I kom frem?
Da vi kom til Toronto, var der fuldt af mennesker af alle slags og hudfarver.
Det var helt nyt for mig. Man vidste aldrig, hvilket sprog man fik at høre.
Det var ligesom i Babelstårnet.
Se så at få lavet morgenmad, din dovne heks!
Det stod desværre snart klart, at fars opførsel ikke blev bedre, -
- når mor ikke var der til at formilde ham.
Hvorfor tager det så lang tid?
Dumme, grimme tøjte!
Undskyld, Grace.
Jeg var ikke mig selv.
Jeg ved ikke, hvad der gik af mig.
Jeg ville ikke forledes ind i sådan synd.
Men jeg frygtede, at den glødende vrede i mit hjerte ville tvinge mig til det.
Det er på tide, at du tager ud og arbejder og sender din løn hjem.
Du spiser mig ud huset, tøjte. Jeg har bedt værtinden finde arbejde til dig.
- Hvem skal så tage sig af de små? - Katey.
- Katey? - Ja.
Gå nu ud og tjen penge, inden jeg giver dig en lussing, så du mister hørelsen.
Jeg sagde, at jeg ville komme og hente dem.
Og jeg mente det.
- Undskyld, men jeg er lidt træt. - Ja, det forstår jeg godt.
Vi fortsætter i morgen.
Men vil du fortælle lidt mere om Mary Whitney, inden jeg går?
Du nævnte hende tidligere.
Det hører til en lykkeligere del af min fortælling.
De vil forstå, hvorfor jeg anvendte hendes navn.
Vores værtinde skaffede mig en stilling i et fint hjem i Toronto.
Du må være Grace, den nye pige. Jeg hedder Mary.
Her skal du ikke stå. Jeg viser dig tjenestefolkenes indgang.
Du må være rejst langt.
Du vil ikke se meget til byrådsmedlem Parkinson, -
- men når det sker, risikerer du at blive blændet.
Han har så mange guldnåle, snusdåser og urkæder af guld, -
- at man kunne få fem halskæder med øreringe, hvis man smeltede det hele om.
Sconesene skal serveres varme.
Og vær lidt omhyggeligere med rengøringen herinde.
Sørg for, at der er fire flasker fin Bordeauxvin til efter frokost.
Det var fru Parkinson.
Egentlig er hun bedre egnet som byrådsmedlem end ham.
Det her er salonen.
De har to sønner.
Begge er i Staterne på college, og det er vist meget godt.
Det her er kogekonen fru Honey.
Det her er Grace Marks.
Nu skal jeg vise dig din seng, som også er min seng.
- Agnes og Effie, det her er Grace Marks. - Goddag.
Effie er lidt melankolsk.
Hendes mand blev deporteret til Australien for at have deltaget i oprøret - og døde.
Hun forsøgte at hænge sig i forklædebåndene, men de knækkede.
Hun var ude af sig selv af fortvivlelse, da de fandt hende.
- Hvilket oprør? - Hvilket oprør? Du er vist helt ny her.
Mod lavadelen, som bestemmer alt og rager al jord og alle penge til sig.
Oprørslederen William Lyon Mackenzie -
- måtte flygte til Staterne under den iskolde vinter, forklædt som kvinde.
Ingen forrådte ham, for han var en god mand, som kæmpede for jævne folk.
Du bør ikke tale om politik med andre end dine venner.
Jeg ved intet om politik, så jeg vil alligevel ikke sige noget.
Er du radikal?
Fortæl ikke det her til Parkinsons. De har fået en anden version.
Min far mistede sin gård.
Militæret brændte det hus, han selv havde bygget, mens han holdt bjørnene væk.
Han døde, mens han gemte sig i skoven om vinteren, og min mor døde af sorg.
Men vores tid kommer. Vi vil få vores hævn.
Hendes blik glødede, da hun sagde det.
Når du får din løn, skal du gemme pengene, Grace.
- Jeg har lavet en lomme i madrassen. - Min løn går direkte til far.
Var han ikke fordrukken? Så kan du da ikke give ham din løn.
Men hvordan skal børnene ellers overleve?
Pengene hjælper ikke dine søskende. Han vil bare drikke dem op.
Jeg er bange for ham.
Han kan ikke nå dig her. Jeg taler med Jim i stalden, hvis han prøver på noget.
Han er en stærk mand - med venner.
Nok er du ung og uvidende som et æg -
- men du er klog som få, Grace Marks.
Og forskellen på uvidenhed og dumhed er, at den uvidende lærer med tiden.
Jeg tror, at vi bliver gode venner.
I morgen beder jeg fru Honey give dig forskud på lønnen, -
- så vi kan købe en anstændig kjole til dig.
Undskyld, dr. Jordan. Jeg vil bare spørge, om De ønsker forfriskninger.
Nej tak. Vi er midt i et...
Undskyld, men er vi ikke færdige nu?
Jo, naturligvis. Det her var meget på én dag.
Skal vi fortsætte i morgen?
Jeg gik hen til pumpen. Jeg vendte mig og så McDermott slæbe Nancy over gården -
- til køkkenet på forsiden af huset.
Det var ved syvtiden.
Jeg sagde til McDermott: "Jeg troede ikke, du ville gøre det med det samme."
Han sagde, at det var bedst at få det overstået.
Hvert eneste ord, der kom ud af min mund i retssalen og på mentalhospitalet, -
- blev ligesom brændt ned på det papir, de skrev dem på.
Han sagde: "Åbn lugen, så smider jeg hende ned i kælderen."
Jeg vidste, at jeg aldrig ville kunne trække ordene tilbage, -
- men det var forkerte ord.
Jeg gav ham en hvid klud og fulgte ham til kælderlugen.
For alt, jeg sagde, blev fordrejet -
- selv om det var sandt fra starten.
Men nu føles det, som om alt, jeg siger, stemmer.
Bare jeg siger noget, hvad som helst, -
- smiler De og skriver det ned.
Og når De skriver, er det, som om De tegnede på mig.
Som om De tegnede på min hud med fjeren på en gammeldags gåsepen.
Som om hundredvis af sommerfugle havde sat sig i mit ansigt -
- og varsomt åbnede og lukkede deres vinger.
Men under dette ligger en anden fornemmelse.
En følelse af at være helt vågen og på vagt.
Det er som at blive vækket pludseligt midt om natten af en hånd over ansigtet.
Og når man sætter sig op med buldrende hjerte, er der ingen.
Og under det er der endnu en følelse.
En følelse af at blive flået op.
Ikke som en krop af kød, det er ikke smertefuldt.
Men som en fersken.
Den behøver ikke engang blive flået op - den er moden og åbner sig af sig selv.
Og inde i ferskenen er der en kerne.
Tekster: Torben Christensen