Team Wild Animais Only Relesed On: www.Hounddawgs.org
BASERT PÅ EN BOK AV MARGARET ATWOOD
En skygge flakker for meg Så lik, men ikke deg
Ah, Gud, om det var mulig en kort stund å se her
De sjelene vi elsket, og få vite hva og hvor de er!
- Alfred, Lord Tennyson
Jeg vil snakke med Dem om rapport jeg leste om Grace, fra sykehuset.
I den skildres hun som rørete og sinnssyk, -
- at hun hylte som en ond -
- and og hun skal ha løpt rundt som en besatt.
Har De utviklet egne teorier om hennes sinnstilstand?
Jeg har utvist den ytterste aktsomhet.
Har De spurt henne hva hun husker?
Hun husker livet før hun ankom til Mr. Kinnear -
- med en livaktighet og detaljrikdom -
- som tyder på at problemet ikke er hukommelsen især.
Er De kjent med familien Parkinson i Toronto?
Han døde for noen år siden, og enken reiste da til hjemlandet.
Hun var amerikaner som Dem selv. Hun syntes vintrene ble for kalde.
Det var beklagelig. Graces første tilfelle skjedde hos familien Parkinson.
Hun hadde en venn. En annen tjener ved navn Mary Whitney.
Du erindrer kan hende at dette var navnet hun oppgav under flukten.
Denne unge kvinnen døde i hvert fall svært brått.
Da Grace våket over liket, -
- hørte hun sin avdøde venn snakke til henne.
Slipp meg inn!
- En hørselshallusinasjon, selvfølgelig. - Slett ikke uvanlig.
Selv har jeg sittet på mangt et dødsleie. Og spesielt blant de sentimentale -
- anses det for nederlag å være om man ikke hører den avdøde snakke.
Hvis englekoret også gir seg til kjenne, desto bedre.
Denne hallusinasjonen ble etterfulgt av besvimelse og hysteri, -
- ispedd noe som kan ha vært søvngjengeri -
- etterfulgt av lang tids søvn og amnesi.
- Hun har altså historikk med slikt. - La oss ikke trekke forhastede slutninger.
Hun er for øyeblikket min eneste kilde.
Det ville vært svært gunstig å nærme seg tiden da mordene fant sted nå, -
- med tanke på at hun tar opp sin amnesi.
Jeg må gjenta at mine metoder er tidkrevende.
Det er avgjørende at man ikke forhaster seg.
Det er vel fortsatt sjokket. Så vennlig av Dem å lage middag igjen.
De er langt mer omtenksom enn min ektemann noen gang var.
Klippe, du som brast for meg
La meg skjule meg i deg
La det vann og blod som går
Fra din sides åpne sår
Bli for meg en helseflod
Som gjør sjelen ren og god
Jeg ante ikke at du sang så godt, Grace.
Du har en vakker stemme.
Takk, sir.
Jeg følte trangen oftere før.
Grace, jeg la merke til at vaktene var voldsomme mot deg.
Skjer det ofte?
Ja, sir.
De terger og dulter meg i ryggen.
De sier de styggeste ting, og holder meg fast.
Det er ikke rett.
Jeg tar det opp med bestyreren.
Mon tro hva som kan ha tatt fra Dem nattesøvnen?
Hva får deg til å si det, Grace?
De har poser under øynene. De har ikke lukket et øye.
Jeg sov godt. Takk for omtanken.
Å, en pastinakk.
Jeg ville ikke valgt den. Den har et oransje skjær, så den er gammel.
- Minner den deg om noe? - "At en må ta det onde med roten."
- Dessuten er de vanskelige å skrelle. - Man har dem i kjelleren.
Nei, sir. I en jordkjeller ute.
De egner seg langt bedre som fryst.
Skal jeg fortsette der vi slapp?
Jeg har glemt hvor det var, sir.
Marys død. Din arme venn Mary Whitney.
Mary, ja.
Hun ble begravet i min fineste nattkjole.
Hun så ikke det minste død ut, bare svært blek.
Da hun lå der hvitkledd, så hun bare ut som en brud.
"I trygt håp om gjenoppstandelsen til evig liv gjennom vår herre Jesus Kristus, -"
- overgir vi vår søster Mary til den allmektige Herren, -
- og steder hennes kropp til hvile i jorden.
Av jord er du kommet, til jord skal du bli, av jord skal du atter oppstå.
"Herren løfte sitt ansikt mot henne og gi henne fred."
- Amen. - Amen.
Hun ble begravet med metodistene på Adelaide Street, -
- i en krok ved de fattige, -
- men inne på kirkegården, så jeg mente jeg hadde gjort alt jeg kunne.
Jeg så død i Marys øyne, men så stemmer da alltid etterpåklokskapen.
Jeg vil be for henne.
Jeg hadde vondt for å innse at Mary virkelig var død.
Kom, Grace. Sett deg.
Kom.
Grace...
- Vet du hvem mannen var? - Frue?
Mannen...
Mary.
Det gjør jeg ikke.
Jeg må be deg sverge på bibelen -
- at om du så vet det, vil du aldri avsløre det.
Og kan du sverge det på bibelen, -
- skal jeg se til at din gasje økes omgående, -
- og at skulle du ønske å forlate huset, -
- får du de beste anbefalinger til fremtidige stillinger.
Jeg hadde aldri noe å utsette på ditt arbeid, Grace.
Mr. George Parkinson hadde visst ikke hastverk -
- med å vende tilbake til utdannelsen i De forente stater.
Unnskyld meg, mor.
Grace.
Det var så leit med din venn Mary. Jeg vet at du sto henne nær.
George.
Grace, vær mer aktsom.
Grace, åpne.
Grace, det er George. Slipp meg inn!
Grace, slipp meg inn!
Åpne døren!
Jeg visste at lås eller ei, ville han snart nok komme seg inn.
Finner de deg sammen med en mann, er du den skyldige, selv om han trengte seg på.
Som Mary pleide å si, mente visse herrer at man skulle tjene dem døgnet rundt, -
- og gjøre grovarbeidet på rygg.
Som sagt var hun meget likefrem.
Å Nancy, dette er Grace. Nancy er en gammel venn.
- Hun besøker fra Richmond Hill. - En glede, Grace.
Jeg må videre.
Jeg må til tekstilauksjonen før Clarksons butikk stenger.
Se den vakre musselinen jeg fikk sist.
Hva skal vel en husholderske med en kjole som det, Nancy?
Du har alltid likt det gilde.
Er det langt til Richmond Hill?
Jeg tok ikke vogn inn til byen. Husherren ga meg skyss.
Vet du hvor Richmond Hill er?
Opp Yonge Street, forbi Hogg's Hollow?
Jeg ser etter en ny tjener som kan bistå meg i arbeidet.
Mr. Kinnear, husherren min, er av god skotsk ætt.
Han er ugift, så vi har ingen husfrue som pirker og irettesetter.
Kunne den stillingen interessere?
Jeg savner å omgås med kvinner, og misliker -
- å være den enslige kvinnen i en manns hus. Ryktene går.
Det tror jeg nok.
Mr. Kinnear er en raus herre, og viser det når han er fornøyd.
Det vil være et godt trekk for deg. Et skritt opp i verden. Hva tjener du nå?
- To dollar måneden. - Da vil jeg gi deg tre dollar måneden.
Det var da raust.
Utmerket.
Her er nok mynt til å ta vogn til Richmond Hill i morgen.
- Jeg møter deg ved vertshuset. - Grace.
Jeg er lei for at jeg berøver deg din dyktigste hjelp, Sally.
Men du omtalte min nye pike i så rosende ordelag.
Jeg ante ikke at De ville ta henne fra oss.
Jeg vet ikke om det er en passende stilling for en ung pike som deg.
Hvorfor ikke?
Nancy har alltid vært god mot meg, og jeg vil nødig sladre.
Enhver må ta sine sjanser, og jo mindre man snakker, desto bedre.
Jeg vet ingenting sikkert, så det ville ikke vært rett av meg å si mer.
Men det var nå min plikt å si såpass, -
- siden du ikke har noen mor til å veilede deg.
Jeg ante ikke hva hun snakket om.
Har du hørt noe stygt om Mr. Kinnear?
Ikke noe folk flest ville kalt "stygt".
Det var som en uløselig gåte, -
- og det ville gagnet alle om hun hadde sagt det som det var.
Men gasjen var langt høyere der, og det var avgjørende.
I tillegg til behovet for å unnslippe Mr. George Parkinson.
Og enda mer avgjørende var Nancy Montgomery selv.
Hun minte om Mary Whitney. Det trodde jeg, i det minste.
Jeg hadde vært nedtrykt helt siden Marys død.
Så jeg bestemte meg for å dra.
Ferden opp Yonge Street til Richmond Hill Var langt mer ubehagelig enn forventet.
- Aldri se bak deg. - Hvorfor ikke?
Fortid er fortid, og anger er fåfengt.
La gjemt være glemt. Du vet hva som rammet Lots hustru.
Hun ble til en saltstøtte. En god kvinne... Så bortkastet.
Riktignok skader det aldri med litt salt.
Ser du det der? Montgomery's Tavern.
Der holdt Mackenzie og oppviglerpakket hans sine møter -
- før de marsjerte ned Yonge Street under opptøyene.
William Lyon Mackenzie?
En av dem ble skutt ned rett foran da han ville varsle regjeringsstyrkene.
De brant det ned etterpå.
Noen av forræderne ble hengt, men ikke nok.
Den feige kjeltringen Mackenzie burde bli slept hjem fra Statene.
Han stakk av, og lot vennene dingle for ham.
Ånden hans fortalte meg at det var best å ikke terge ham.
Så jeg sa ingenting.
William Lyon Mackenzie var en helt i Marys øyne. Det var tungt å ikke svare.
- Hvor skal du bo? - Det du ikke vet, kan ikke skade.
Bli med inn og ta et glass whisky med meg, for gamle dagers skyld.
- Er Deres navn Grace Marks? - Ja.
- Er denne mannen din venn? - Nei.
- Damen ønsker ikke ditt selskap. - Hun er ingen dame. Hun er en hore.
Jeg er Thomas Kinnear, Deres nye arbeidsgiver. Jeg er her for å hente Dem.
De hadde knapt vært i byen i fem minutter før herrene begynte å beile.
- Det er de ikke. - Herrer eler beilere?
Dette er Charley.
Opp med Dem, Grace.
Vil De at jeg skal sitte foran?
De kan da ikke sitte bak, som en annen koffert.
Det var uvant å sitte ved siden av en herre som ham, -
- men han skjenket det visst ikke en tanke.
Så der kjørte vi opp Yonge Street som om jeg var en fin dame.
Hvordan så Mr. Kinnear ut?
En gentlemans holdning, sir.
Var det alt? Du så ikke særlig nøye på ham.
Jeg ville nødig glo, sir.
Og jeg måtte snu meg vekk på grunn av kysen.
De har vel aldri gått med kyse, sir.
Nei, det har jeg ikke.
Den er nok hemmende.
Det er den, sir.
Hallo, Jamie. Dette er Grace Marks.
Hun kom fra Toronto. Jeg plukket henne opp ved Vertshuset.
Jamie bor i nærheten, og hjelper til på gården fra tid til annen.
Hallo.
Er Toronto diger? Er den storslagen? Jeg har aldri vært der.
Storslagen nok.
Jeg greide ikke å gi et godt svar om Toronto -
- fordi jeg der og da angret bittert på at jeg hadde reist derfra.
Jeg hørte henne le. Hun hadde ikke ønsket meg velkommen.
McDermott. Ta med Graces saker til rommet hennes.
Det var noe som klemte hardt om hjertet mitt.
Når jeg lukker øynene... -
- husker jeg den minste detalj i det huset klart som dagen.
Jeg kunne gått gjennom hele med bind for øynene.
Underlig å tenke over at av alle som bodde i det huset -
- var jeg den eneste som var i live seks måneder senere.
Men der og da ante jeg ikke det, og ønsket meg bare et glass vann.
Omsider viste Nancy meg rundt i huset.
Det er ikke noe eget vaskerom, men vaskekjelen, baljen og vaskebrettet -
- ligger i sommerkjøkkenet.
Vi har ingen gris. De er for snedige for sitt eget beste.
Mr. Kinnears gamle hun Fancy døde.
Det ville lettet med en hund som bjeffet på fremmede.
Denne lemmen fører til kjelleren.
Det slo meg som et selsomt sted, da kjøkkenet ville vært bedre egnet, -
- men kjøkkenet hadde ingen kjeller.
Fortsett, Grace.
Ja.
Kjellertrappen var ubehagelig bratt, og kjelleren var delt i to av en halvvegg.
Smør og ost på en side, og vin og øl på den andre, -
- samt epler, kål, beter og poteter.
- Ja, Grace, men... - Ja, sir?
Jeg vet hva man oppbevarer i en kjeller.
Selvfølgelig.
Det var et vindu der nede, men man burde alltid ha med lys eller lykt.
Det er mørkt der nede. Man kan falle ned trappen og brekke nakken.
Vi gikk ikke ned i kjelleren der og da.
Nancy, som nå bare smilte, viste meg rommet mitt.
Hun hadde noen vakre øredobber.
Man så at de var av ekte gull. Hvordan får en husholderske råd til noe slikt?
McDermott og Nancy var ikke perlevenner.
Han er mer gretten enn noensinne.
Han får se til å skjerpe seg.
Ellers er det landeveien neste. Eller mer sannsynlig bunnen av en grøft.
Jeg er så glad for å se deg, Grace.
Du må være trett etter reisen. Den er så strevsom.
Hvil deg, du, og begynn på arbeidet i morgen.
Jeg likte å være en morgenfugl.
Da kunne jeg en stakket stund late som at hele huset var mitt.
Oppfør deg, ellers vrir jeg nakken om på deg.
Var det myntet på meg?
Nei da.
Jeg skjønte hva han var ute etter. Det var ikke noe nytt.
Det slo meg som uvanlig at en husholderske lærte å spille piano.
Men jeg sa selvfølgelig ingenting.
"Og så gikk det stille for seg noen uker."
- Ja. Mer eller mindre stille. - Hvordan forløp det seg?
- Unnskyld? - Hva gjorde du til daglig?
Det vanlige, sir. Mine plikter.
Tilgi meg. Hva pliktene mine var?
Du spøkte ikke.
Du aner virkelig ikke.
Menn som deg slipper å rydde opp etter seg, -
- mens vi må rydde opp etter både dere og oss selv.
Slikt sett er dere som barn.
Dere trenger ikke være føre var eller frykte for følgene av deres handlinger.
Men det er ikke din feil. Det er bare slik du ble oppdratt.
Og så, da?
Så samlet og skylte jeg toalettbøttene.
Man måtte pumpe inn noe før man fikk noe ut av dem.
Mary Whitney sa at det var slik menn så på kvinner når de hadde uhumske hensikter.
Mary Whitney var ikke sømmelig, men hun var ærlig.
Slik skyller man altså en toalettbøtte.
Selvfølgelig tømte jeg den i toalettet først.
Jeg tømte toalettbøtten der, og så videre.
"Og så videre"?
"Virkelig, doktor", tenkte jeg.
"Vet du ikke hva man gjør på en utedo, er det ikke håp for deg."
Jeg heiste opp skjørtene og satt meg ned blant de summende fluene -
- på settet der alle husets innvånere måtte sitte, husfrue som tjenestepike.
Alle pisser, og lukten er lik. "Ikke akkurat syriner", sa Mary Whitney.
Noen av bildene var av hertuginner fra England og fine damer i New York og slikt.
La deg aldri avbilde i en avis, for man vet aldri hvilket bruk -
- ens ansikt kan komme til straks det er utenfor ens kontroll.
Men jeg sa ikke noe av det til deg, dr. Jordan.
Og så videre.
"Og så videre" er alt du trenger å høre, tenkte jeg.
Bare fordi du på død og liv ville vite alt, var det ingen grunn til å si det.
God morgen.
- God morgen. - Er teen klar?
Ja.
Det er knapt liv laga før jeg får morgenteen min.
Mr. Kinnear drikker sin ovenpå.
Han vil ha en ny kopp når han kommer ned.
Jeg tar den med opp.
Hos Mrs. Parkinson bar husholdersken aldri...
Det nedlot hun seg ikke til. Det var pikens jobb.
Selvfølgelig. Jeg bar den bare opp når ingen andre kunne.
Det er blitt en vane i det siste. Bare gå, du.
Teen din, sir.
Ja, ta den med inn.
Takk, Grace.
Eggene er deilige i dag, sir. Skal det være et til frokosten?
Takk, Grace. Det vil nok gjøre meg godt.
Mr. Kinnear vil ha et egg til frokost.
Jeg tar også et.
Han vil ha sitt stekt, med bacon, men mitt skal kokes.
Vi kan spise frokost sammen i spisestuen.
Han forventer at jeg holder ham med selskap.
Han liker ikke å spise alene.
- Er Mr. Kinnear det minste syk? - Nei. Han liker bare å bli dullet med.
Jeg undres hvorfor en bra mann som han aldri ble gift.
Visse herrer fristes ikke av giftermål.
De er så tilfreds med seg selv at de tror de klarer seg uten.
- Og det kan de vel også. - Så visst, er de rike nok.
Ønsker de seg noe, kan de betale for det. Det er det samme for dem.
- Nattskjorten hans må luftes. - Ja, jeg skulle til å gjøre det.
Og stellesakene hans skal ikke legges frem slik.
Slik foretrekker han det.
Og du må pusse alt av sølv ukentlig.
Hos Mrs. Parkinson var det hver tredje dag.
Det blåser jeg i. Du er ikke hos Parkinson nå.
Brettede skjorter som er klare til bruk legges på denne hyllen.
Hva forestiller dette maleriet?
"Susanna og De gamle", fra bibelen.
Jeg kan bibelen ut og inn, og dette er ikke med.
- Jo, det er det. - Nei.
Du er her for å rengjøre og rydde, ikke for å krangle om malerier.
Diskuterer dere teologi så tidlig på morgenkvisten?
Det er ingenting å tenke på.
Jeg vil gjerne vite hva dere diskuterte.
Det er uten betydning.
Vel, Grace, jeg skjønner at Nancy vil holde det hemmelig.
Men du må fortelle meg det.
Jeg...
Jeg lurte på om dette maleriet omhandler noe bibelsk, slik Nancy sier.
Nei, strengt tatt ikke.
- Historien er fra de apokryfiske skrifter. - Hva er så det?
Du er meget nysgjerrig til så ung å være.
Snart har jeg Richmond Hills mest kunnskapsrike tjenestepike.
Jeg må vise henne frem, som den grisen i Toronto som kan regne.
Skriftene er samleverket for alle fortellinger fra bibelske tider -
- som de valgte å utelate fra bibelen.
Hvem valgte det? Jeg trodde bibelen ble skrevet av Gud.
Det kalles jo "Guds ord".
Gud skrev den kanskje, men den ble nedtegnet av mennesker.
Men de menneskene skal ha blitt inspirert av Gud, -
- hvilket betyr at han talte til dem, og instruerte dem.
Hørte de stemmer?
Ja.
Det gledet meg å høre at også andre hørte stemmer, -
- men det sa jeg jo ikke.
Uansett tilhørte ikke stemmen jeg hadde hørt den gangen Gud, -
- men Mary Whitney.
- Kjenner du til fortellingen om Susanna? - Nei.
Hun var en ung dame som ble anklaget for å synde med en ung mann -
- av en gruppe eldre menn fordi hun nektet å begå samme synd med dem.
Hun skulle steines til døde, men hadde heldigvis en kløktig forsvarer -
- som greide å bevise at de gamle mennene løy -
- ved å få dem til å oppgi motstridende bevis.
Hva tror du moralen er?
At man ikke bør bade ute i hagen.
Jeg tror moralen er at man trenger en kløktig forsvarer.
Denne piken er slett ingen enkel sjel.
Jeg fant en ren skjorte som mangler en knapp.
Det er meget ergerlig å ta på seg en ren skjorte, -
- men ikke kunne kneppe den fordi knapper mangler.
Vennligst se til at det ikke gjentar seg.
Du pusset ikke skoene mine godt i morges.
Pass deg.
Grace, du ser trett ut.
Drikk litt te med meg.
Jeg må bli ferdig med klesvasken.
På denne tiden av året kan væromslagene skje brått.
Greit.
Men når alt er hengt opp, drikker vi en kopp te sammen.
Jeg får mye glede av en gullende ren klesvask som blafrer i vinden.
Lyden er som om klapping fra de himmelske hærskarer, i det fjerne.
Og det sies at renslighet er en dyd.
Og iblant når jeg så de kritthvite skyene bølge over himmelen -
- etter en regnskyll, tenkte jeg at det var englene som hang opp sin vask.
For noen måtte jo gjøre det, siden alt i himmelen må være så rent og skjært.
Men det var bare barnslige fantasier. Barn dikter opp fortellinger -
- om ting som ikke kan sees med det blotte øye.
Og jeg var bare barnet den gang -
- selv om jeg så på meg selv som en voksen kvine.
Unnskyld meg, Grace.
- Hallo, Jamie. - Har du mange ærender fore?
Det må jeg spørre Nancy om.
Men skal jeg inn til byen, og det er noe du vil ha, så tar jeg det med til deg.
Takk, Jamie.
Kom inn, Jamie, så skal jeg si hva jeg trenger.
Og kom tilbake siden med fløyten din.
Han spiller så vakkert at det er en fryd å høre.
Er du glad i å danse?
Hvorfor spør du?
Jeg så deg danse. Du er en dyktig danser.
Kanskje, kanskje ikke.
Fortell meg om livet ditt før du begynte her.
- Hvem bryr seg vel om det? - Jeg.
Alle slike fortellinger interesserer meg.
Selv har jeg alltid vært en døgenikt. Jeg har aldri degget for de rike.
- Er din mor i live? - Det kan være det samme.
Hun hadde lite til overs for meg. Hun sa jeg ville havne hos Djevelen.
Hun kan være død, hva meg angår.
Jeg deserterte og skjulte meg i et skip med kurs for Amerika.
Da jeg kom hit, lot jeg meg verve i Glengarry-infanteriet.
Hadde ikke de dårlig ry på seg? En venn sa det.
Brant de ikke gårder under opptøyene? Sendte kvinner og barn ut i kulden?
Ja, og langt verre ting. En del ble det ikke skrevet om i avisene.
Opprøret ble slått ned, og regimentet oppløst, og så fikk jeg nyss om dette.
Jeg trodde jeg skulle arbeide for herren selv, men nei.
Isteden er jeg underlagt en kvinne.
En som aldri gir meg et øyeblikks fred fra sin skarpe tunge.
Har du en du er kjær i?
En søt pike som deg kan jo forventes å ha en.
Nei, men det frister heller ikke.
Synd og skam, men alle må begynne et sted.
Du trenger bare å temmes, som en fole, så ordner det seg for deg også.
Og jeg er rett mann for oppgaven.
Vennligst hold slike krenkelser for Dem selv.
Jeg er ingen hoppe.
Det var ikke slik ment.
Det var bare en spøk. Jeg ville finne ut hva slags pike du var.
Det er ikke din sak.
Bli sittende.
Jeg vil heller ha godt smør enn et kniks.
Travel som alltid, Grace?
Ja, sir. Lediggang er Djevelens verk, og roten til alt ondt.
Du sikter vel ikke til meg? For jeg driver dank, -
- men skulle gjerne vært langt mer djevelsk.
Nei, ikke Dem, sir.
Det er meget kledelig når en ung pike rødmer.
Hvordan går det med smøret, Grace?
- Hvor skal Mr. Kinnear? - Til oberst Bridgeford.
Hans hustru er bortreist. Er hun hjemme, er han ikke velkommen.
- Hvorfor ikke? - Han har visst dårlig innflytelse på ham.
- Hvorfor det? Hva har han gjort? - Vel, han ble sendt til koloniene
- for å få ham vekk herfra. - Hvorfor det?
De vanlige grunnene, mistenker jeg. Gjeld eller kvinnfolk.
Nå blir de snart smør.
Jeg liker meg ikke her nede.
Det dufter av jord og mus og råtne grønnsaker.
Det gjør vel kjellere flest.
Kanskje man kunne luftet grundig her en dag.
Hva i all verden bedriver han?
Han gjør det der iblant.
Han sier det er for å få mosjon, men han vil bare beundres.
Ikke gi ham oppmerksomhet.
Så der satt jeg og lot som jeg ikke så ham, og der var han, -
- og lot som han ikke ble sett, slik kvinner og menn gjerne gjør.
Han var en slik mann man visste man ikke burde se på, men som man så på likevel.
Jamie! Du tok med fløyten din! Grace, hent en seidel øl til Jamie.
Jeg tar også en.
Jeg ante ikke at du hadde apeblod. Men du spratt rundt som en.
Når katten er vekk, kommer musene frem. Nancy er glad i de små festene sine.
Den walisiske gutten lar nok blikkfløyten skingre snart.
Det stemmer, og jeg skal gi meg selv gleden av å høre det,
- Det er ingen glede, spør du meg. - Gjør som du vil.
Jeg mente ikke å fornærme deg i sted.
Jeg har tilbrakt så mye tid blant ubehøvlede karer.
Jeg har det med å glemme meg. Jeg vet ikke hvordan man skal snakke.
Tilgi meg, så kan vi være venner.
Oppfordres det ikke til å tilgi i bibelen?
Så der satt vi, i en slags harmoni.
Og kvelden var så vakker at det stakk i hjertet, -
- som når man ikke vet om man er lykkelig eller trist.
Og jeg tenkte at fikk jeg ett ønske, ville det være at ingenting måtte forandre seg, -
- og at vi kunne ha det slik for evig.
Men solen kan ikke stanses i sin bane av andre enn Gud, -
- og det har han kun gjort én gang, og gjør det ei mer før verdens ende er her.
Jeg tenkte at kunne jeg ha to ildfluer som øredobber...
Jeg må hjem. Far leter nok etter meg.
...ville jeg ikke brydd meg om Nancys av gull.
Grace, pass på å låse alle dører og vinduer.
Kan du sove hos meg i kveld? Jeg blir redd når Kinnear ikke er hjemme.
Tekst: Nicolai Herzog