Team Wild Animais Only Relesed On: www.Hounddawgs.org
BASERAD PÅ MARGARET ATWOODS ROMAN
"...att en vacker kvinnas död -
- utan tvivel är det mest poetiska ämnet i världen..."
Edgar Allan Poe
Jag sa till McDermott: "Jag trodde inte att du skulle göra det på en gång."
Han sa: "Bäst att få det överstökat.
Öppna luckan, så slänger jag ner henne."
Jag vägrade. Jag vågade inte.
Sen kom han till mig och sa att han hade kastat ner henne i källaren.
Jag frågade honom varför. Han sa: "Ingen fara, hon är inte död än."
Jag gav honom ett vitt tygstycke och följde honom till källarluckan.
Jag såg kroppen nedanför trappan...
GRACE MARKS BEKÄNNELSE
JAMES MCDERMOTTS BEKÄNNELSE
Nancy låg på källargolvet, nätt och jämnt vid liv.
Jag vände mig mot Grace.
Hon var till och med blekare i ansiktet än den olycksaliga kvinnan.
Hon upplät inget ljud, men tog sig åt huvudet och sa:
- Gud har fördömt mig för detta. - Du har du inget mer att frukta.
Ge mig din halsduk.
Hon gav mig den utan ett ord.
Jag drog halsduken om halsen på henne.
Jag gav Grace den ena änden -
- och drog själv åt den andra för att slutföra mitt hemska dåd.
Hennes ögon trängde nästan ut ur sina hålor.
Hon stönade till, sen var det förbi.
Jag styckade liket i fyra delar och ställde ett stort tvättkar över dem.
Viskning?
Jag har inte förstått mer än att jag ännu inget har förstått.
Ja, hon är sannerligen en psykologisk utmaning.
- Vilken del av berättelsen är hon inne på? - Vi närmar oss mitten.
Vi går dag för dag, timme för timme igenom händelserna som ledde fram till morden.
Allt hon säger kan vara en ledtråd. Minsta gest, minsta minspel.
Hon vet.
Hon kanske inte vet att hon vet, men -
- innerst inne vet hon.
Då får du inte tappa taget om tråden.
Hitta en annan inkvartering.
Förlåt, pastorn?
Om det kommer ut att ni bor ensam med er hyresvärdinna, så blir ert rykte lidande.
Tories är skoningslösa i förföljelsen av sina motståndare -
- och de ville se henne hängd.
Jag har grubblat...
- Doktorn? - Det var nåt som hon...
Det gäckar mitt minne.
Det var nåt hon sa om en viskning -
- och en man i natten. Jag försöker minnas.
Få er lite sömn, dr Jordan.
Vad är det?
Jag ber så hemskt mycket om ursäkt för att jag stör, men jag hörde ett ljud.
Jag hörde ingenting.
Det här måste få ett slut.
Det är inget som pågår, så inget kan få ett slut.
Grace, vill du vara vänlig att servera mer te när presentationen är klar?
De vill visst få teet serverat av en berömd mörderska.
Du borde skurits i stycken av läkarna som ett djur hos slaktaren.
Återstoden hade de kunnat göra ett knyte av -
- och låtit det mögla i en ohelgad grav.
Säg inte så till vår Grace, Dora.
Hon är nog rädd för mig.
Rädsla lockar fram grymhet hos människor.
Du verkar inte rädd, Clarrie.
För att du satte dig upp mot herrefolket? Hur tror du jag själv har haft det?
Den unge läkaren delar med sig av sin kunskap där ute.
- Jag vet nog mer om honom än du tror. - Vad menar du?
Han vill ha rent och prydligt, och är beredd att betala -
- så jag städade hos hans hyresvärdinna i går.
Hennes make har lämnat henne, men han verkar ta god hand om henne.
Vad är hon för slags kvinna?
En med himlande ögon och ryckiga rörelser.
Den kombinationen betyder alltid heta avsikter bakom lyckta dörrar.
Dr Jordan får lov att passa sig -
- för hon är fast besluten att få av honom byxorna.
Det var skändligt sagt.
Vad som är skändligt är att de äter frukost tillsammans.
Gör de?
Att mäta effekterna av chock -
- att diagnosticera amnesi utan synbara fysiska manifestationer -
- eller vissa oförklarliga och radikala personlighetsdrag.
Det finns de som har vigt sitt liv åt studier av hysteri -
- och utforskning av drömmar som ett diagnosverktyg -
- och deras relation till amnesi.
Ett område som jag tids nog hoppas kunna göra ett blygsamt bidrag till.
Jag måste medge att de gångna veckorna har fått mig att tvivla på -
- att ens de mest erfarna läkare ska kunna ställa diagnos utifrån drömmar.
- Tack så mycket, dr Jordan. - Det var ett nöje.
Lärorikt, om än något kontroversiellt.
Jag tvivlar på att det finns utrymme för själen i er teori.
Och det kan vara farligt.
- De vill snart ha mer te. - Det dröjer en liten stund.
Dr Jordan, får jag föreställa er för dr Jerome DuPont?
- Angenämt, doktorn. - Angenämt.
Ert föredrag var... mycket intressant.
En röst där ute känns bekant.
Har mannen som dr Jordan talar med varit här förut?
Jag har aldrig sett honom. En märklig figur.
Hur mår er patient, om jag får kalla henne så? Gör ni några framsteg?
Inget avgörande, men det finns flera trådar jag hoppas kunna följa upp.
Det vore mig en ära om ni skulle låta mig pröva min metod.
Som ett experiment, i demonstrativt syfte.
Vi är i ett känsligt skede.
Om hon blir upprörd kan flera veckors förberedelser bli ogjorda.
När det passar bäst, förstås. Jag stannar här i en månad och hjälper gärna till.
Alla vi i kommittén tycker -
- att vad som helst som kan få det att gå framåt är av nytta.
Jag är spiritualist. Vi brukar ha kvällssceanser.
- Det kanske kan hjälpa. - Nej.
Jag behöver mer tid. Om vi rör till det förstörs allt.
Men DuPont kan väl få försöka med hypnos bara en gång -
- om kommittén vill det? Ni kan väl inte invända mot...
Jag ber er, ge mig mer tid.
Grace!
Grace?
Vatten, tack.
- Vatten! - Grace?
Du...
Det är dr Jordan.
Mår du bra, Grace?
Hej, Grace.
Jere...
Jag hade kunnat skratta av glädje, för Jeremiah hade utfört ett trolleritrick -
- som om han dragit ett mynt ur örat eller inbillat mig att jag svalt en gaffel.
- Förlåt, jag tappade allt. - Försök att ligga still, Grace.
Han brukade utföra sina trick inför allas ögon utan att någon såg.
- Han hade gjort samma sak här. - Miss Marks...
- De anade ingenting. - Hur står det till?
Hon blir ofta skärrad av främlingar.
- Dr DuPont är vår vän. - Jerome DuPont, läkare.
På ögonen brukar man kunna avgöra om proceduren kan bli fruktsam.
Bra... Mycket bra. Har du blivit hypnotiserad förut, Grace?
Snälla ni, låt henne återhämta sig.
Det hoppas jag inte. Jag vet inte riktigt vad det innebär att hypnotiseras.
Det är ett fullständigt vetenskapligt förfarande. Är du beredd att pröva?
Om det hjälpte dina vänner i kommittén. Om de skulle vilja att du gjorde det.
- Jag gör allt jag kan, om de vill det. - Bra.
Men om det ska fungera måste du lita fullständigt på mig.
- Kan du göra det, Grace? - Jag ska försöka.
Det räcker med spänning för i dag.
Vi måste ta hänsyn till Graces sköra nerver.
Givetvis, vi gör det en annan dag.
Tack.
Följande dag skulle jag berätta för er -
- om när Nancy Montgomery och Thomas Kinnear mördades.
Jag satt vaken och funderade:
"Vad ska jag säga till dr Jordan om den dagen?"
Vi är snart framme.
Jag gick till pumpen. När jag vände mig om såg jag McDermott släpa Nancy...
Jag minns vad advokaten mr Mackenzie instruerade mig att säga i rätten.
Han sa att han hade kastat ner henne i källaren och att han ville ha en halsduk.
Jag frågade vad han skulle ha den till...
Jag minns vad jag inte berättade för honom -
- och vad jag senare sa, vilket inte var samma sak.
Och vad de andra sa. Hade hon sagt:
Tro inte att jag inte vet vad du har för dig.
Jag ger dig din lön på lördag, och sen kan du ge dig av.
Sen slipper vi mer bekymmer.
Grät jag?
- Sa han: - Varför gråter du, Grace?
- Jag önskar att hon var död. - Det kan jag väl inte ha sagt?
Inte högt.
Knuffade jag bort honom?
- Sa han: - Du ska snart få högre tankar om mig.
Jag ska berätta en hemlighet om du lovar att bevara den.
Om du inte gör det är ditt liv vatten värt.
Kanske var det så.
- Sa han: - Jag vet att du gömmer dig!
Kom genast fram, annars får jag leta rätt på dig -
- och vem vet vad jag hittar på när jag får tag på dig?
Du lyder aldrig. Du lyssnar aldrig. Du gör aldrig som jag säger, stygga flicka.
- Sa han: - Nu får jag lov att bestraffa dig.
Kanske var det så.
Du måste låsa upp dörren. Du måste öppna fönstret. Du måste släppa in mig.
Släpp in mig.
Öppna fönstret och släpp in mig.
I dag måste jag fortsätta med min berättelse.
Eller låta berättelsen fortsätta med mig.
Den bär mig med sig längs den väg den måste ta, till slutet.
Som ett visslande ånglok, lomhört, enögt och ordentligt låst -
- fast jag kastar mig mot väggarna och ber till Gud att få bli utsläppt.
Jag sa till McDermott: "Jag trodde inte att du skulle göra det just då."
Ett vittne som kände offren...
Hon påstår att sista gången hon såg Thomas Kinnear i livet var på morgonen...
- God morgon, Grace. - God morgon, dr Jordan.
Ska vi fortsätta där vi slutade?
I dag måste jag prata om...
Jag måste berätta om vad jag gjorde och inte gjorde.
Frågan om din skuld eller oskuld är inte det viktiga för mig.
Jag är läkare, inte domare.
Jag vill bara veta vad du själv faktiskt kan minnas.
Det har ingen brytt sig om förut.
De har sagt att jag måste ljuga och begärt att få veta mer.
Förutom advokaten, Kenneth Mackenzie.
- Fast han trodde mig nog inte heller. - Jag tror dig.
Mr Kinnear gav sig av till staden på torsdagen, inte sant?
- Det stämmer. - Klockan 15, till häst?
I sin enspannsvagn, men klockslaget stämmer.
Han skulle komma hem på fredagen.
Kom och ge din kavaljer en adjökyss, Grace.
Menade han James McDermott?
McDermott skulle väl ingenstans?
Han menade hästen.
Han visste att jag tyckte mycket om Charley.
Såsa dig inte, Grace. Du får inte betalt för att umgås.
Gjorde mr Kinnear några opassande närmanden mot dig?
Jag vet inte vad ni menar med opassande.
Han var aldrig oförskämd mot mig.
Tog han på dig? Tog han sig friheter?
- Inte utöver det vanliga. - Det vanliga?
Med tjänstefolk.
Han var en vänlig husbonde.
Tog han på dig under kläderna? Låg ni ner?
Sånt prat har jag fått nog av. Ni är som de på sjukhuset med deras perversa tankar.
- Jag behöver inte stanna här. - Förlåt, det var fel av mig att fråga.
Jag ber dig, ta emot min ödmjuka ursäkt.
Sätt dig ner, snälla du.
Snälla du.
Vi återgår till händelseförloppet.
Mr Kinnear gav sig av klockan 15 på torsdagen.
Vad hände sen?
Ni ska ge er av i morgon båda två. Jag betalar er lön fram till nu.
- Mr Kinnear är inte införstådd med det. - Det är han visst.
Jag vill inte se dig mer, så håll dig undan tills du ger dig av.
Det ska bli skönt att slippa dig. Jag kan knappt bärga mig,
Jag tror inte att mr Kinnear visste något.
Hon var som sagt i omständigheter, som det kan bli med en man med i bilden -
- och då blir man utbytt mot en som inte är i det tillståndet.
Det är precis som med kor och hästar.
Både hon och bastarden skulle ha hamnat på backen.
Hon ville få mig ur vägen innan mr Kinnear kom hem.
Vad gjorde du?
Jag tror inte att vi får varken lön eller vitsord.
Jag har en hemlighet. Du måste lova att inte berätta.
- Jag lovar. - Jag ska döda Nancy med yxan.
Jag ska skjuta mr Kinnear när han kommer hem och ta värdesakerna.
Om du vet ditt eget bästa hjälper du mig. Annars får du skulden.
Om jag inte hade blivit så uppbragt skulle jag ha skrattat, men det gjorde jag inte.
Och sanningen att säga så hade vi tullat på mr Kinnears whisky.
- Trodde du att McDermott menade det? - Inte helt och hållet.
Å ena sidan trodde jag att han bara skrävlade, som vanligt när han var full.
Min egen far var likadan.
Men å andra sidan verkade han mena allvar och jag var rädd för honom.
Jag hade en stark känsla av att det var ödesbestämt -
- och inte kunde undvikas, vad jag än gjorde.
Varskodde du ingen? Inte ens Nancy själv?
Varför skulle hon ha trott mig?
Det skulle ha låtit så dumt om jag hade sagt det högt.
Hon skulle bara ha mitt ord på det. Han skulle lätt ha kunnat neka -
- och säga att jag bara var hysterisk.
Och om han menade det han sa skulle han ha kunnat döda oss båda två -
- och jag ville inte bli dödad.
Det bästa jag kunde göra var att försöka uppehålla honom tills mr Kinnear kom hem.
Först skulle han göra det samma kväll, men jag övertalade honom att vänta.
Hur då?
Jag sa att om Nancy dog på torsdagen -
- skulle vi behöva bortförklara hennes frånvaro i en hel dag om nån sökte henne.
Om han väntade skulle det väcka mindre misstanke.
Jag förstår.
Mycket förnuftigt.
Le inte åt mig.
Det här är plågsamt för mig, och än mer så med tanke på vad ni ber mig att minnas.
Förlåt, det var inte menat så.
Vad hände sen?
Nancy kom in i köket som om inget hade hänt.
Så gjorde hon alltid när hon hade varit upprörd.
Hon låtsades som ingenting och som om vi var de bästa av vänner.
Där sitter ni och dricker whisky utan mig.
Vi dukar fram lite mat också.
Sover du hos mig i natt, Grace? Jag är rädd för inbrottstjuvar.
Jag ska hämta nattlinnet.
Jag ska döda Nancy i natt när hon sover.
Nej, då kan du råka träffa mig av misstag.
Jag vill inte att hon ska se på mig när jag gör det.
Hans säng är större och svalare när det är varmt och du sparkar i sömnen.
Han märker inget.
Och även om han skulle göra det skulle han tycka om tanken på två pigor i sängen.
McDermott vill döda dig, Nancy.
Det kan jag gott tänka mig. Jag skulle gärna döda honom också.
- Han menar allvar. - Han menar aldrig allvar.
Han är en skrävlare. Det är bara tomma ord.
I så fall kan jag inte rädda dig.
Fönstret. Flyg ut genom fönstret.
Jag hade förlorat Mary ännu en gång.
Jag hade fortfarande inte släppt ut hennes själ.
Drömde du det före händelsen?
Ja, och många gånger sen dess.
- Det var därför de satte mig i förvar. - I förvar?
På mentalsjukhuset.
- På grund av mardrömmarna. - Bara på grund av drömmarna?
Men de sa till mig att det inte var drömmar.
De sa att jag var vaken.
Jag vill inte prata mer om det.
Som du vill, fortsätt bara.
Vi kanske kan återkomma till drömmarna.
- Var är Nancy? - Hon klär sig.
- Ska du döda henne nu på morgonen? - Ja.
Fan ta henne. Jag ska slå henne i huvudet med yxan.
Det ska du inte alls. Du kan väl inte göra nåt så hemskt?
Tror du att jag är feg? Du få snart se vad jag är förmögen till.
Döda henne inte i sovrummet, då blir golvet alldeles nedblodat.
Vad sa du?
Det var dumt, men det var det första jag kom på.
Det var ju min uppgift att städa golven och Nancy hade en matta i sitt rum.
Jag hade aldrig tvättat en blodig matta, men blodfläckar är inte att leka med.
- Efter det minns jag inget på ett tag. - Ingenting om källaren?
Inte att du såg McDermott släpa dit Nancy och kasta ner henne för källartrappan?
Det står i din bekännelse.
De sa åt mig att säga så.
Advokaten, mr Mackenzie, sa att jag måste säga så för att rädda mitt eget skinn.
Han sa att det inte var lögn, för att det måste ha hänt -
- vare sig jag mindes det eller inte.
Gav du James McDermott din halsduk?
Den som stackars Nancy ströps med?
Jag vet att den var min.
- Men jag minns inte att jag gav honom den. - Och inte att du var i källaren?
Inte att du hjälpte honom mörda henne och att du ville ta guldörhängena från liket?
Allt det där är dunkelt för mig.
Hur som helst tog jag inga örhängen.
Jag medger att jag övervägde det sen när vi gav oss av.
Men att tänka en sak är inte detsamma som att göra den.
Om vi ställdes inför rätta för våra tankar skulle vi alla hängas.
Vad är då nästa sak du minns?
Jag vet att du tänker berätta, men om du gör det är ditt liv vatten värt.
- Vad har du gjort? - Det vet du mycket väl.
Du ska hjälpa mig att döda honom.
- Det är alldeles för tidigt, McDermott. - Du ska hjälpa mig.
Hej, Grace. Var är Nancy?
Hon tog droskan in till stan.
- Jag mötte den och såg henne inte där. - Är ni hungrig?
Ni ska få se er nya sadel, mr Kinnear. Den är i stallet.
- Öppna luckan. - Nej.
Gör det. Grace!
Jag måste ha svimmat av skräck -
- för sen minns jag inget mer förrän från senare på kvällen.
Jamie Walsh kom dit omkring klockan 8, när du alltså redan skulle ha svimmat.
Han sa att McDermott fortfarande höll i geväret och sa att han skjutit fåglar.
Jag vet.
Han sa att du stod vid pumpen -
- och att du sa att mr Kinnear inte hade kommit hem -
- och att Nancy skulle träffa några vänner.
Det är inget jag minns.
Han sa att du var vid gott mod.
Att du hade finare kläder än vanligt, med vita strumpor.
Han menade att de var Nancys.
James Walsh, ett vittne som kände offren -
- säger att den sista gången han såg Thomas Kinnear i livet -
- var torsdagen den 27 juli omkring klockan 11 på förmiddagen -
- ungefär 3 km hemifrån på väg hem från staden.
Vid det laget var hans kärleksfulla känslor gentemot mig som bortblåsta.
Han ville mig bara illa, om möjligt få mig hängd.
Men jag kan inte rå över vad andra säger.
Jamies vittnesmål blev dödsstöten för mig.
Straffet blir döden genom hängning.
Jag kan visa er ärret.
Du är utmattad, Grace. Vi fortsätter i morgon.
Ja, jag hoppas att jag ska orka.
Förr eller senare går vi till botten med det här.
Det hoppas jag.
Det vore en lättnad att äntligen få veta hela sanningen.
Vad hade ni förväntat er i dag, som ni inte fick?
Det saknade minnet, så klart. De avgörande timmarna.
Vägrar hon berätta?
Hon har berättat en hel del, men bara det hon väljer att säga.
Det jag vill veta är det hon vägrar säga, som hon kanske väljer att inte veta.
Vetskap om sin skuld - eller sin oskuld?
Endera kan vara höljt i dunkel. Hon kanske verkligen har amnesi.
Det är vår åsikt.
Eller så är hon helt enkelt skyldig.
Kanske är hon galen, med en luttrad galnings förrädiska trovärdighet.
Kanske, och jag föreslår det i all välmening -
- borde vi överväga Jerome DuPonts hypnotiska experiment.
- Jag tror inte på den metoden. - Under ert överinseende.
Ni vill få henne benådad lika mycket som vi.
Det är viktigt att ert utlåtande blir till Grace Marks fördel -
- om vi ska få henne benådad.
"Kära nån, McDermott", sa jag. "Det är alldeles för snart."
Mörker...
Vi började packa ner allt som var av värde.
Vi var nere i källaren båda två.
Mr Kinnear låg där på rygg. Jag höll i ljuset.
McDermott tömde hans fickor på nycklar och pengar.
Inget ord yttrades om Nancy.
Vid elvatiden gav vi oss av mot Toronto.
Vi ska till Staterna och där ska vi gifta oss.
Nej.
Nej...
Jag måste resa till Toronto i arbetet.
- Snälla, låt bli. - Jag måste.
Ni kom inte i dag, dr Jordan.
Jag får lov att fortsätta min berättelse utan er.
Jag måste förbereda det jag ska berätta när ni återvänder.
Vi har förstås James McDermotts version.
Han sa att jag var glad att se honom.
Han sa att vi stärkte oss med whisky och skålade för att vi hade lyckats.
Jag skulle inte ha kunnat vara så hjärtlös med mr Kinnear död nere i källaren.
För att inte tala om Nancy, som måste ha varit död hon också.
Men McDermott var bra på att ljuga.
Som jag minns det var natten vacker när jag vaknade.
Jag hade Nancys kläder.
Det kändes som om himlen var så nära att jag kunde röra vid den.
Himlen var bara ett tunt skikt av papper som höll på att brännas bort.
Bakom det fanns bara iskall svärta.
Det var varken himmel eller helvete jag såg, bara tomhet.
Det var mer skräckinjagande än nåt annat jag kunde tänka mig -
- och jag bad tyst till Gud om förlåtelse för mina synder.
Men tänk om det inte fanns en Gud där som kunde förlåta mig?
Jag tänkte att detta kanske var mörkret utanför -
- med gråt och tandagnisslan, där Gud inte finns.
Varför väsnas du så? Vill du att vi ska bli upptäckta?
Släpp mig omedelbart.
Det var du som bad mig stanna!
Du bjöd in mig under kjoltyget som den löpande hynda du är.
Det gjorde jag inte alls, jag sov!
Försök inte. Det var du som tog initiativet, din demonslinka.
Du frestade mig.
Du fördömde min själ när du tvingade mig att döda dem.
Krokodiltårar hjälper inte den här gången.
Jag har fått min beskärda del.
Du bet mig, din hora!
Så du är en anständig flicka ändå.
Jag väntar tills vi har gift oss, som det ska vara.
Det var bara ett prov.
Vi äter frukost här innan färjan går.
- Jag är utsvulten. - De är inte vakna klockan 5 på morgonen.
Då väcker vi dem och säger åt dem laga frukost.
Vi borde vänta tills det är fler här, annars väcker vi uppmärksamhet.
Varför ska du alltid säga emot?
Mina pengar duger lika bra som någon annans.
Om jag vill ha frukost och kan betala för den, så ska jag ha den.
Det är anmärkningsvärt.
Så fort en man har fått några mynt, oavsett hur han kom över dem -
- så känner han sig berättigad till dem och allt som kan köpas för dem.
Mitt ägg är inte kokt länge nog!
Ta tillbaka det till köket och koka ett nytt.
Är det mr Kinnears stövlar? Tog du dem från liket?
Ja.
Hur kunde du göra nåt sånt?
Vad menar du? Du har ju själv Nancys klänning.
Det är inte samma sak.
Jag måste ha glömt min vita halsduk.
- Den med blå blommor? - Ja.
Jag vet inte var jag har lagt den. Jag behöver skydda halsen mot solen på färjan.
Den skyddar Nancys hals mot solen.
Det borde du minnas, eftersom du själv knöt dit den och drog åt.
Jag ville inte säga emot. Det är ju farligt att säga emot galningar.
Det hade jag glömt.
Jag ska byta kläder, om folk skulle leta efter oss.
Jag har gjort allt det här för din skull. För att du bad mig.
För att du sa att du skulle bli min.
Vi måste hänga samman, annars blir vi hängda var och en för sig.
Jag tänkte att jag borde berätta för någon -
- men svek är ju så föraktligt.
Jag hade känt McDermotts hjärta slå intill mitt.
Hur oönskat det än var, så var det ändå ett människohjärta.
Jag ville inte bidra till att det skulle stanna, om jag inte blev tvungen till det.
I Bibeln står det: "'Min är hämnden', säger Herren."
Det anstod inte mig att ta något så allvarligt som hämnden i mina händer.
Så jag stannade där tills han kom tillbaka.
- Förlåt, fröken, men vad heter ni? - Mary Whitney.
- Sluta, vi får inte väcka misstanke. - Vi är i utlandet nu. I säkerhet.
Det hindrade aldrig slavdrivarna från att jaga ifatt förrymda slavar.
Vi ankom Lewiston vid 15-tiden.
- Snart är ändå vi gifta. - Aldrig. Hellre äktade jag Djävulen.
Jag ska se till att du infriar ditt löfte.
Jag skriker. På ett värdshus hörs det bättre än i ett hus med bara två lik.
Håll käften, din slyna. Dumma hora.
Kom på några nya ord, för de där har jag tröttnat på.
Jag intalade mig själv att de skulle släppa mig om jag berättade allt.
Eller så mycket jag kunde minnas.
Undertexter: Karl Hårding