Team Wild Animais Only Relesed On: www.Hounddawgs.org
BASERT PÅ BOKEN AV MARGARET ATWOOD
"...en skjønn kvinnes død er uomtvistelig -
- det mest poetiske emne i verden..."
- Edgar Allan Poe
Jeg sa til McDermott: "Jeg trodde ikke du skulle gjøre det der og da."
Han sa det var bedre å få det overstått. Så kom han bort til meg og sa:
"Åpne kjellerlemmen og hiv henne ned dit."
Jeg nektet, da jeg var redd.
Så kom han og sa at han hadde hevet henne ned i kjelleren.
Jeg spurte ham om hvorfor. Han sa: "Blås i det. Hun er ennå ikke død."
Jeg ga ham et hvitt tøystykke og ble med ham til kjellerlemmen.
Jeg så kroppen nederst i trappen...
GRACE MARKS FRIVILLIGE TILSTÅELSE
JAMES MCDERMOTT HANS LIV OG TILSTÅELSE
Nancy lå på kjellergulvet, knapt i live.
Jeg vendte meg mot Grace.
Hennes askegrå ansikt skremte meg mer enn den stakkars kvinnens.
Hun utstøtte intet skrik, men tok seg til hodet og sa...
- Gud har forbannet meg for dette. - Da har du intet mer å frykte.
Gi meg tørkleet.
Hun ga meg det uten et ord.
Jeg bandt tørkleet rundt halsen hennes med en enkel knute, og ga Grace en ende -
- mens jeg strammet den andre nok til å avslutte ugjerningen.
Øynene spratt nesten ut av hodet hennes.
Hun lot ett stønn unnslippe, så var det over.
Så skar jeg liket i fire stykker, og dekket dem med vaskestampen.
Hvisken?
Jeg føler at jeg ikke har lært annet enn at jeg ikke har lært noe.
Ja. Hun utfordrer ens tenkeevne. Hvilken del av sin historie forteller hun nå?
- Vi nærmer oss kjernen. - Kjernen?
Vi gjenkaller, dag for dag, time for time, hendelsene rett forut for mordene.
Alt hun sier nå, kan være en ledetråd. Enhver gest, enhver rykning.
Hun vet.
Hun vet kanskje ikke at hun vet, men innerst inne vet hun det, like fullt.
Da må du holde fast i tråden du følger.
- Finn deg nye gemakker. - Unnskyld, pastor?
Blir det kjent at du bor alene sammen med din husvertinne, vil ditt ry...
Toryene forfølger sine fiender nådeløst, og var fast bestemt på å få henne hengt.
Jeg har vært noe åndsfraværende.
Doktor?
Noe hun...
Noe jeg nesten kan erindre.
Og jeg... Det er noe hun sa om en hvisken -
- og en mann om natten... Jeg prøver å huske det.
Få Dem litt søvn, dr. Jordan.
Hva er det?
Dr. Jordan, jeg beklager å forstyrre, men jeg hørte en lyd.
Jeg hørte ingen...
Dette må opphøre.
Ingenting pågår, så ingenting kan opphøre.
Grace, vil De være så vennlig å servere mer te straks presentasjonen er omme?
De vil vel ha teen servert av en beryktet morderske.
Du burde blitt stykket opp av legene slik slaktere renskjærer en skrott.
Så samles resten i et klede, som med en nyrefettpudding -
- som så får smuldre opp i en vanæret grav.
Dora, si ikke den slags til Grace.
Hun er vel redd meg. Redde mennesker tyr gjerne til ondskap.
Du virker ikke redd meg, Clarrie.
Redd for deg, som gjorde opprør mot husherren?
Frøken Grace, hvor tror du jeg kommer fra?
Den unge legen lærer dem alt han vet der ute.
- Jeg vet mer om ham enn man skulle tro. - Hva mener du?
Han liker å ha det ryddig, og betaler gladelig for det.
Så jeg jobbet litt hjemme hos husvertinnen hans.
Mannen hadde forlatt henne, og han tar visst godt vare på henne...
Hva slags kvinne er hun?
Hun har flakkende blikk og virker nervøs.
De to tingene sammen betyr alltid at det smis på kammerset.
Dr. Jordan bør passe seg, for jeg vet ikke om jeg har sett noen -
- som er like oppsatt på å rive buksene av en mann som henne.
Det var da ganske grovt.
I mine øyne er det grovt og unaturlig at de spiser frokost sammen.
Gjør de?
Hvordan man måler effektene av et sjokk...
Hvordan diagnostisere amnesi uten åpenbare fysiske utslag -
- eller visse uforklarlige og ekstreme deler av personligheten.
Det finnes de som har viet seg til studiet av hysterikere -
- og undersøkelse av drømmer som nøkkelen til diagnose, -
- og deres sammenheng med amnesi. Jeg håper å selv kunne gi et beskjedent bidrag.
Men jeg må tilstå at de siste ukene -
- har utfordret min tro på selv den mest erfarne leges evne -
- til å finne en sammenheng mellom drømmer og diagnose.
Mange takk, dr. Jordan.
Gleden er på min side.
Opplysende, men noe splittende.
Jeg er ikke sikker på at sjelen får en plass i Deres teori?
Det kan vise seg å bli farlig.
- De vil snart ha mer te. - Et øyeblikk.
Dr. Jordan, la meg presentere Dem for dr. Jerome DuPont.
En glede, doktor.
Og deres foredrag var... meget interessant.
Jeg hører en kjent røst der ute.
Har mannen dr. Jordan snakker med, vært her før?
Jeg har aldri sett ham før. Underlig skrue.
Hvordan går det med Deres fagre pasient, om jeg får si så? Fremskritt?
Intet definitivt. Men jeg har flere løse tråder jeg vil nøste opp i.
Det ville vært en ære om De lot meg bruke min egen metode.
En slags eksperiment. En demonstrasjon, om De vil.
Jeg er på et avgjørende punkt. Blir hun oppskaket, kan det spolere mye arbeid.
Når det måtte passe Dem. Jeg blir her enda en måned, og vil gjerne bistå.
Alle vi i komiteen mener det ville vært en fordel å fremskynde der det lar seg gjøre.
Selv er jeg spiritist. Vi har jevnlige aftensseanser.
- De kan være nyttige. - Nei.
Jeg trenger mer tid. For mye innblanding kan spolere alt.
Men kunne dr. DuPont forsøke én seanse med nevrohypnotisme på frøken Marks?
På vegne av komiteen. De kan da ikke ha noen innvendinger...
Vennligst gi meg mer tid.
Grace!
Litt vann, takk?
- Kan vi få litt vann? - Grace.
Hei.
Det er dr. Jordan.
Går det bra med deg, Grace?
Hei, Grace.
Jere...
Jeg var på nippet til å juble. Jeremiah hadde utført en tryllekunst, -
- slik han tryllet en mynt ut av øret mitt, eller lot som han svelget en gaffel.
- Unnskyld, jeg mistet alle småkakene. - Ligg i ro, Grace.
Og akkurat slik han tryllet i alles påsyn uten at noen kunne avsløre ham, -
- gjorde han det samme her uten at de skjønte noe.
Hvordan går det med Dem?
Du blir jo ofte skremt av fremmede, Grace. Dr. Dupont er en venn, og ingen fare.
Jerome DuPont, lege. Jeg må se henne inn i øynene.
Det er gjerne den beste indikasjon på hvorvidt behandlingen vil lykkes.
Bra. Meget bra. Grace, er De noen gang blitt hypnotisert?
La henne komme seg etter besvimelsen, da.
Det får jeg da ikke håpe. Jeg vet ikke hva det er engang.
Det er høyst vitenskapelig. Er De villig til å forsøke?
Hvis det kan hjelpe dine venner i komiteen, og de ønsket det?
Da gjør jeg alt i min makt, sir.
Meget bra. Men skal dette fungere, -
- må du stole fullt og helt på meg. Kan du det, Grace?
- Jeg skal forsøke, sir. - Jeg tror hun har opplevd nok for i dag.
Vi må være forsiktige med Graces nerver. De er skjøre, og må ikke skades.
- Selvfølgelig. Vi gjør dette en annen dag. - Takk.
Neste dag skulle jeg fortelle om da Nancy Montgomery og Thomas Kinnear ble myrdet.
Jeg satt oppe og tenkte i mitt stille sinn -
- på hva jeg burde fortelle dr. Jordan om denne dagen.
Vi er nesten fremme.
Jeg gikk til pumpen, og da jeg snudde meg, så jeg McDermott slepe Nancy.
Jeg husker hva advokat Mackenzie ba meg si, og hva jeg sa under rettssaken.
Han kom til meg og sa han hadde hevet henne ned i kjelleren, og ba om et tørkle.
"Hva skal du med det?" spurte jeg...
Og det jeg ikke engang sa til ham, -
- og det jeg sa etterpå, hvilket også var noe annet.
Og hva de andre sa. Sa hun:
Tro ikke at jeg ikke vet hva du pønsker på.
Du får lønn på lørdag, så kan du dra din kos. Så blir jeg endelig kvitt deg.
Gråt jeg?
- Sa han... - Grace. Hvorfor gråter du?
Gid hun var død.
Det sa jeg da ikke.
I hvert fall ikke høyt.
Skjøv jeg ham fra meg?
- Sa han... - Du får snart høyere tanker om meg.
Jeg skal si deg en hemmelighet, om du lover å holde på den.
Gjør du det ikke, er ikke livet ditt mye verdt.
Det kan ha skjedd.
- Sa han... - Jeg vet at du gjemmer deg for meg.
Kom ut på røde rappet, ellers må jeg finne og fange deg, -
- og straks jeg slår kloa i deg, er det ikke godt å si hva jeg finner på.
Du adlyder meg aldri, hører aldri på meg, gjør aldri som jeg sier, uskikkelige pike.
- Sa han... - Nå må du straffes.
Det kan ha skjedd.
Du må låse opp døren, du må åpne vinduet, du må slippe meg inn.
Slipp... meg... inn.
Slipp meg inn. Åpne vinduet. Slipp meg inn.
I dag må jeg fortelle videre.
Eller må fortellingen videre med meg? Bære meg med seg, -
- langs sporet den er nødt til å følge, helt til veis ende, -
- ulende som et tog, døv og enøyd og helt avstengt, -
- skjønt jeg kaster meg mot veggene og hyler og gråter og ber Gud slippe meg ut.
"Jeg trodde ikke du ville gjøre det der og da", sa jeg.
Vitnet kjente den avdøde.
...hevder at siste gang han så Thomas Kinnear i live, var morgenen den...
- God morgen, Grace. - God morgen, dr. Jordan.
Skal vi fortsette der vi slapp?
I dag er dagen jeg må snakke om...
Jeg fortelle deg hva jeg gjorde og ikke gjorde.
Det handler ikke om skyld eller uskyld for min del.
Jeg er lege, ikke dommer. Jeg vil bare vite hva du faktisk husker.
Ingen har brydd seg om det før, sir. De sa at jeg nok løy, og ville vite mer.
Utenom advokaten, Kenneth Mackenzie. Men jeg vet ikke om selv han trodde meg.
Jeg vil tro på deg.
Mr. Kinnear forlot byen på torsdagen?
- Ja, sir. - Klokken tre, til hest?
I sin enspennervogn. Men ja, det var klokkeslettet. Og være borte til fredag.
Kyss din største beundrer farvel, Grace.
James McDermott? Han skulle jo ingensteds.
Han siktet til hesten. Han visste at jeg var glad i Charley.
Slutt å somle, Grace!
Gjorde Mr. Kinnear utilbørlige tilnærmelser mot deg, Grace?
Jeg vet ikke hva De mener med "utilbørlig". Han var aldri grov mot meg.
Tok han på deg? Tok han seg friheter?
- Bare det vanlige. - Vanlige?
Med en tjenestepike, sir. Han var vennlig og raus når han følte for det.
Tok han på deg innenfor klærne? Mens du lå?
Nå holder det med sånt prat.
De er akkurat lik de på asylet med deres skitne tanker. Her trenger jeg ikke å bli.
Jeg er så lei for det. Det var upassende. Jeg ber så meget om unnskyldning.
Vær så snill og sett Dem igjen.
Vær så snill.
Vi går tilbake til hendelsesforløpet.
Mr. Kinnear dro klokken tre på torsdag. Hva skjedde så?
Dere reiser i morgen, begge to. Du får lønn frem til i dag.
Mr. Kinnear er ikke enig. Han har ikke sagt noe.
Han er enig. Nå har jeg fått nok av trynet ditt. Ligg unna frem til du reiser.
Det blir godt å få deg vekk.
Jeg gleder meg intenst.
Jeg tror ikke Mr. Kinnear ante noe.
Som sagt var hun i omstendigheter, og menn har det med å gjøre slikt.
De bytter ut kvinnen som er i den tilstanden, som med kyr og hester.
Og i så fall bar det ut med henne og løsungen.
Så hun ville ha meg unna før Mr. Kinnear kom hjem igjen.
Hva gjorde du så?
Jeg tror hun ikke vil betale, og sende oss vekk uten anbefaling.
Jeg har en hemmelighet. Lov meg at du ikke røper den for noen.
- Jeg lover. - Jeg skal drepe Nancy med øksa.
Så skyter jeg Mr. Kinnear, og tar alt av verdi.
Du hjelper meg, hvis du vet ditt eget beste. Ellers får du skylda for alt.
Hadde jeg ikke vært så opprørt, ville jeg ledd av ham.
Og vi hadde nå drukket av Mr. Kinnears whiskey.
- Trodde du McDermott mente alvor? - Ikke helt, sir.
Dels trodde jeg det var skryt. Han skrøt gjerne når han drakk.
Far var også slik.
Men dels syntes jeg han virket oppriktig, og jeg var redd ham.
Jeg følte at det var skjebnebestemt, uunngåelig uansett hva jeg gjorde.
Advarte du ingen? Ikke Nancy selv?
Hvorfor skulle hun trodd meg, sir?
Det ville ha lydt for tåpelig om jeg sa det høyt.
Det ble jo bare ord mot ord. Han kunne lett benekte det og si jeg var hysterisk.
Og dessuten, hvis han mente det, kunne han drepe oss begge der og da.
Og jeg ville ikke bli drept.
Det beste jeg kunne gjøre, var å oppholde ham til Mr. Kinnear kom hjem.
Først sa han at han ville gjøre det samme natt, men jeg overtalte ham til å vente.
- Hvordan? - Jeg sa at ble Nancy drept på torsdagen, -
- måtte det gjøres rede for hvor hun befant seg hele halvannen dag.
Mens utsatte vi det, ville det vekke mindre mistanke.
Jeg forstår.
Meget fornuftig.
Ikke gjør narr av meg, sir.
Det gjør meg så fortvilt, især med tanke på hva jeg blir bedt om å erindre.
Jeg beklager. Det var ikke slik ment.
Hva skjedde så?
Nancy kom tilbake til kjøkkenet som om ingenting var skjedd.
Slik ble hun alltid etter å ha mistet besinnelsen. Hun lot som om alt var vel.
Se på dere, da! Tar dere en dram uten meg. Vi dekker på til aftens også.
Grace, kan du sove hos meg i natt? Jeg er redd for innbruddstyver.
Jeg henter nattkjolen.
Jeg skal drepe Nancy i natt, mens hun sover.
Gjør ikke det. Du kan drepe meg ved en feil.
Jeg vil ikke at hun skal se på meg når jeg gjør det.
Hans seng er større og svalere i denne heten. Og du sparker i søvne.
Han får ikke vite om det.
Og om så var, vil han like tanken på to tjenestepiker i sengen hans samtidig.
Nancy, McDermott vil myrde deg.
Det vil han vel. Jeg skulle gjerne myrdet ham.
- Han mener alvor. - Det gjør han aldri.
Han bare skryter. Tomme ord.
Da finnes det ingenting jeg kan gjøre for å redde deg.
Vinduet. Fly ut av vinduet.
Atter glapp Mary for meg.
Og ennå hadde jeg ikke sluppet sjelen hennes ut.
Drømte du det før hendelsen?
Ja, sir. Og atskillige ganger siden.
- Det var derfor de sendte meg vekk. - Vekk?
Til sinnssykehuset, sir.
- På grunn av de vonde drømmene mine. - Bare drømmene?
Men de sa at det slett ikke var drømmer. De sa at jeg var våken.
Jeg vil slippe å si stort mer om det.
Det går bra. Bare fortsett. Kanskje vi kommer tilbake til drømmene senere.
- Hvor er Nancy? - Hun kler nok på seg.
- Skal du drepe henne nå? - Ja.
Jeg gir henne et rapp i skolten med øksa.
Du kan da ikke gjøre noe så forskrekkelig?
Tror du at jeg er feig? Snart får du se hva jeg er i stand til.
Drep henne for himmelens skyld ikke inne på soverommet. Tenk på alt blodet!
Hva var det du sa?
Det var en tåpelig ting å si, men det var det første jeg tenkte.
Og gulvvasken var min jobb, og på Nancys rom var det et teppe.
Jeg har aldri renset blod fra tepper, men mye annet, og det er ikke noe å kimse av.
- Deretter husker jeg ingenting. - Ingenting om kjelleren?
Ingenting om å se McDermott slepe Nancy til kjellerlemmen og hive henne nedi?
Det står i tilståelsen.
Det var det advokaten ville at jeg skulle si.
Mr. Mackenzie sa jeg måtte, for å redde livet mitt.
Han sa det ikke var en løgn. Det måtte jo ha skjedd, enten jeg husket det eller ei.
Ga du James McDermott tørkleet du hadde rundt halsen?
Det som stakkars Nancy ble kvalt med?
Det var mitt, det vet jeg.
Men jeg har ikke erindring av å ha gitt ham det.
Ei heller av å hjulpet ham med mordet, eller å ha villet stjele gulløredobbene
- fra liket, slik han sier? - Hele det tidsrommet er bare mørke.
Men ingen gulløredobber ble stjålet.
Jeg skal ikke nekte for at jeg tenkte tanken mens vi pakket.
Men å tenke noe er ikke det samme som å gjøre det.
Ble vi stilt for retten for tankene våre, ville alle blitt hengt.
Hva er så det neste du kan erindre?
Jeg vet at du vil røpe det, og i så fall er ikke livet ditt mye verdt.
- Hva har du gjort? - Det vet du godt.
Du skal hjelpe meg med å myrde ham.
- Det er for tidlig, McDermott. - Du hjelper meg.
Hei, Grace. Hvor er Nancy?
- Hun tok diligencen inn til byen. - Pussig. Jeg kjørte forbi uten å se henne.
- Vil du ha noe å spise? - Jeg vil vise deg den nye salen, sir.
Den er i stallen.
- Åpne lemmen. - Nei.
Det skal du. Grace!
Jeg må ha dånt. For mer husker jeg ikke før det var langt på kveld.
Jamie Walsh vitnet om at han kom dit rundt klokken åtte, altså etter at du besvimte.
Han sa at McDermott fortsatt holdt våpenet, og hevdet å ha skutt på fugler.
Det vet jeg, sir.
Han sa du sto ved pumpen.
Han sa du sa at Mr. Kinnear ennå ikke var tilbake, og at Nancy besøkte venner.
Det kan jeg ikke gjøre rede for, sir.
Han sa du var i godt humør. Du var penere antrukket enn vanlig, med hvite strømper.
Han antydet at de var Nancys.
James Walsh, et vitne som kjente den avdøde, -
- hevder at siste gang han så Thomas Kinnear i live, -
- var morgenen torsdag den 27. juli rundt klokken elleve, -
- innen tre kilometer fra huset, på vei hjem fra byen.
På det tidspunkt næret han ikke lenger følelser for meg, -
- men ønsket kun å skade meg, og aller helst få meg hengt.
Jeg har ingen makt over hva andre sier.
Og Jamies forklaring ble min undergang.
De dømmes til døden ved hengning.
Jeg kan vise deg arret.
Jeg ser at du er sliten, Grace. Vi kan fortsette med fortellingen i morgen.
Ja, sir. Jeg håper jeg har krefter til det.
Før eller siden kommer vi til bunns i det.
Det håper jeg, sir.
Det ville være en lettelse å omsider få vite hele sannheten.
Hva hadde du håpt å få ut av dagen?
Det tapte minnet, selvfølgelig. De skjebnesvangre timene.
- Nekter hun å snakke? - Hun har fortalt meg svært mye.
Kun det hun vil fortelle. Jeg vil vite det hun holder skjult, og kanskje fortrenger.
- Visshet om skyld? Eller uskyld? - Begge kan skjules.
- Kanskje har hun hukommelsestap. - Det er vår klare overbevisning.
Eller er hun ganske enkelt skyldig?
Hun kan være forrykt, med en garvet galnings evne til å føre alle bak lyset.
Kanskje, og kun som en forsiktig antydning...
Kanskje vi bør vurdere Jerome DuPonts nevrohypnoseeksperiment.
- Nei. Jeg stoler ikke på metoden. - Under din ledelse.
Jeg ser at du også ønsker deg benådning.
Skal Grace Marks benådes, må rapporten komme henne til gode.
Det er for tidlig, McDermott.
Mørkt.
Så pakket vi alle verdisaker vi fant.
Begge gikk ned i kjelleren.
Mr. Kinnear lå på ryggen i kjelleren. Jeg bar lyset.
McDermott tok nøkler og penger fra ham. Nancy ble ikke nevnt med et ord.
Rundt klokken elleve bega vi oss mot Toronto.
Vi reiser til Statene, så gifter vi oss.
Å nei.
Nei...
Jeg må til Toronto for å jobbe.
- Nei, vær så snill! - Jeg må.
De kom ikke i dag, dr. Jordan. Så jeg må fortsette på historien uten Dem.
Jeg må forberede det jeg vil si Dem når De er tilbake.
Vi har selvfølgelig McDermotts versjon.
Han sa jeg ble glad for å se ham.
Han sa vi drakk en klunk whisky for å gjenvinne roen, -
- og skålte for at vårt foretagende hadde lyktes så godt.
Så hjerteløs kunne jeg aldri tedd meg om Mr. Kinnear lå død i kjelleren.
For ikke å snakke om Nancy, som også må ha vært død.
Men McDermott var en dreven løgnhals.
Jeg husker å ha våknet til en vakker natt. Jeg hadde på meg Nancys klær.
Jeg så opp på himmelen, som virket nær nok til å kunne berøres.
Jeg trodde himmelen bare var et tynt ferniss, som papir i ferd med å svis vekk.
Og bakenfor lå et kaldt mørke.
Det var verken Himmelen eller Helvete jeg så på, det var bare tomhet.
Noe mer skremmende kunne jeg ikke tenke meg, -
- så jeg ba stille til Gud om å tilgi mine synder.
Men hva om det ikke fantes noen Gud?
Så grunnet jeg over hvorvidt det kunne være det ytre mørket, -
- med jamring og tenners gnissel, der Gud ikke er.
Hvorfor lager du så mye spetakkel? Vil du at vi skal bli funnet?
- Slipp meg med en eneste gang! - Du ba meg om å stanse vognen.
Du ba meg legge meg hos deg, som den kåte tispa du er.
Det gjorde jeg slett ikke. Jeg sov jo!
Du får ikke gjøre meg til narr, djevelske hore! Du lokket meg.
Du fristet meg -
- så jeg dømte min egen sjel til fortapelse, og myrdet de to.
Krokodilletårer vil ikke hjelpe deg denne gangen. De har jeg for langt opp i halsen.
Du beit meg, hore!
Du er altså en snill pike tross alt.
Da venter jeg til vi er godt gift, som det sømmer seg.
Jeg ville bare sjekke.
Her.
Vi spiser frokost før fergen går.
- Jeg er skrubbsulten. - Klokken er fem. De er ikke våkne.
Vi vekker dem, så vi får oss litt frokost.
La oss vente til det kommer folk, ellers blir vi lagt merke til.
Hvorfor må du alltid motsi meg? Mine penger er like gode som alle andres.
Hvis jeg vil ha frokost, og kan betale for den, så skal jeg ha den.
Hvor eiendommelig er det ikke at straks en mann får litt mynt, -
- vil han uansett føle seg berettiget til dem, -
- og til alt han kan kjøpe for dem, så kjepphøy blir han.
Egget mitt er ikke godt nok stekt!
Ta det tilbake til kjøkkenet og gi meg et nytt.
Er det Mr. Kinnears støvler? Tok du dem fra liket?
Ja.
Hvordan kunne du?
Hva mener du? Selv har du jo på deg Nancys kjole.
Det er ikke det samme.
Jeg må ha glemt det hvite skautet mitt.
- Det med blå blomster på? - Ja.
Jeg må ha forlagt det, og det skulle skjerme halsen min mot solen på fergen.
Det skjermer Nancys hals.
Det gjør du klokt i å huske, som strammet det om halsen hennes.
Jeg ville nødig motsi ham, da det er farlig å motsi galninger.
Det hadde jeg glemt.
Jeg skifter klær, for å forlede de som måtte spørre rundt etter oss.
Jeg gjorde alt dette for deg.
Fordi du ba meg.
Fordi du sa du ville bli min.
Vi må holde sammen, eller dingle hver for oss.
Jeg tenkte at jeg burde si det til noen.
Men svik er så ynkelig.
Jeg kjente McDermotts hjerte banke i takt med mitt. Riktignok uønsket, -
- men like fullt et menneskehjerte.
Jeg ville ikke bidra til å stanse det for alltid med mindre jeg ble nødt.
I Bibelen står det: "'Hevnen hører meg til', sier Herren."
Det føltes ikke rimelig å ta noe så alvorlig som hevnen i mine egne hender.
Så jeg ble der jeg var til han kom tilbake.
- Unnskyld meg, frue. Hva heter De? - Mary Whitney.
- Slutt, vi må ikke vekke mistanke. - Vi er i et annet land nå. Vi er trygge.
Det hindret aldri slaveeierne fra å gripe slaver de påsto var deres.
Vi ankom til Lewiston klokken tre.
- Vi blir snart nok gift. - Nei, det blir vi ikke.
- Jeg gifter meg heller med Djevelen. - Løftet til meg skal innfris.
Jeg hyler, og det vil gå annerledes i et vertshus enn i et hus med oss og to lik.
Hold kjeft, for Guds skyld, din tøyte. Dumme hore.
Finn noen nye skjellsord, for de der er jeg mektig lei av.
Jeg sa til meg selv at de ville la meg gå om jeg fortalte alt.
Eller alt jeg husket, i det minste.
Tekst: Nicolai Herzog