NEPOZNATA
- Žena u Berlinu -
Ko bi to i pomislio?
Došao je i taj dan. 16. aprila 1945.
Crvena armija je opkolila Berlin
i sada je napredovala dalje prema Rajhstagu.
Tih dana, sunce se moglo videti jedino kroz oblake,
a miris jorgovana se provlačio kroz dim.
Odakle početi?
Kako pronaći prave reči?
Bila sam novinarka, putovala sam u 12 zemalja.
Živela u Moskvi, Parizu i Londonu.
Zavolela sam Pariz i London.
Ali, odlučila sam da se vratim. Želela sam da budem ovde.
Moje ime ne igra nikakvu ulogu.
Ja sam samo jedna od onih koji su žarko verovali u budućnost naše zemlje.
Sumnje? Samo slabići su sumnjali.
Varšava, Brisel, Paris. Svuda pobeđujemo.
Rusi nemaju dobru komandu.
Kada se najzad urazume,
mi ćemo već biti pred vratima Moskve.
Izvinjavam se zbog ponašanja, ali ovo je ipak, rat.
Gerd je mrzeo železničke stanice.
Kad je odlazio, bat njegovih čizama ispunjavao je kuću.
Bili smo sigurni da činimo pravu stvar,
disali smo svi kao jedan.
Bili smo deo svega ovoga.
Pridržao mi je kaput...
Taj Rus nije imao pojma šta ga čeka!
I tako smo se, čavrljajući na francuskom, približavali Sorboni.
Sigurno je mislio da sam jedna od onih visokih, plavih Šveđanki.
A onda sam dva puta iskoračila, da bih svoj korak uskladila sa njegovim.
Tada je zastao i rekao: "A, Firerova kćer!"
To je bio kraj našeg poznanstva. Baš šteta.
Trenutak. Ja... želela bih da... Prestanite sa muzikom, molim vas.
Želela bih da svi sada, podelimo ovaj trenutak
ove divne večeri, sa našim muževima
koji su razbacani širom Europe.
Gubite se!
Skloni se!
Gubi se! Raziđite se prema kućama s desna!
Dolazi ovamo, do đavola!
Mamice, gde si?
Hajde. Požuri!
Beži. Gubi se!
Otvori poklopac, stavi granatu...
...i pali!
Pali!
Sranje.
- Čekaj me. - Pazi! Dole glavu.
- Tu si. - Stani! Čekaj me.
Pazi!
Ne!
Nema unoformi, nema oružja. Je li već vanredno stanje?
Felikse, gde si?
Feliks?
- Gde je, do đavola? Feliks? - Ni jedne pošiljke.
Ni poruke, ničega. Nikoga nije briga za nas.
Feliks? Lenice, Lenice? Gde ste, do đavola?
U matičnoj kancelariji već pokazuju naše mališane Rusima.
Ruske svinje.
To su bili trgovci knjigama. Ponekad razgovaraju na francuskom.
A ovo je apotekarova udovica.
Njen muž je jednom izlečio glavobolju ministru Hindenburgu.
To je prošlost.
Sada gaziš po licu i rukama mrtvaca,
ne bi li se dočepao tegle marmelade.
Ovo je ćutljiva gospođa Binder. Muzičar. Njenog muža su proglasili nestalim.
Može li iko da pomogne? Ne može da dođe do vazduha.
Sve ću ovo zapisati, o svemu ću da izvestim.
Gerd i ti bi to trebao da pročitaš.
Izvolite.
Hvala.
Šlezijka. Neće preživeti.
Hajde, hajde, hajde! Idi dole, brzo!
- Mamice? - Ne boj se, tu sam.
Dolaze.
Stoj!
Pažnja, pažnja! Svim stanarima ove ulice.
Svo vatreno oružje mora biti odmah vraćeno.
Ovo je poslednje upozorenje.
Pažnja, pažnja!
Ovo je poslednje upozorenje.
Napadaj!
Gore!
Skroz gore!
Odlazite! Ne sad!
Pazi!
Ja... imam...
Oprezno!
Druže poručniče.
Jedinice su skoro došle do stanice Potsdam.
Ali, naređenje je bilo direktno u sedište Vlade!
Izveštavak me, druže poručniče.
Ostajemo ovde.
Majore! Mislio sam da idemo na Rajhstag.
Ne? Ali zašto, već smo blizu.
Zajebi, nećemo ostati ovde!
To je naredba!
Povlači se! Čuvaj leđa!
Jasno?
Vojnici? Oficiri?
Oružje?
Rekoh: vojnici? oficiri?
Videće uskoro.
Ima li neko od vas oružje? Neka ga preda ovamo.
Izlazite! Jedan po jedan.
Izlazite, svi! 'Ajmo!
- Smradu ruski! - Diži se!
Šta... šta želite?
Ruski?
Ruski!
Dođi.
"Jesti".
Rat "kaput".
Ženo.
Dođi! Jesti.
Rat "kaput", ženo.
Hajde.
Ne strah.
Ništa strah.
Nećemo umreti ovde.
Bravo, hajde, hajde.
Ne plaši se.
Dođi.
Ne drhti!
Sve je u redu! Dođi.
Hej, slatkice! Dođite ovamo.
Budite dobre i naklopaćete se.
Krompiri. Odlični.
Mogu li?
Zna li iko, kako ovo radi?
Ti iz Ukrajine, znaš li ti?
Evo ih, naši ruski oslobodioci.
Presrećni.
Čini se kao da i sami ne mogu da veruju da su uspeli ovoliko da postignu
Poznate su mi njihove sandale i sela,
njihove na brzinu sklepane građevine, na koje su tako ponosni.
Ništa im nije sveto.
Ni makac, šupčino!
Pusti ga.
Gubi se.
Mokraća. Zasto ne koristite mokraću?
Sad bi bilo dosta!
Ne, stvarno...
Tvoja mokraća je prestara.
Kad sam bio u Lenjingradu, mokraćom sam generala vratio među žive...
Ti i tvoje priče!
Istina je.
A šta ove rade tamo?
Izvolite!
Imaš muža?
Muža i dvoje dece.
Svejedno, ideš sa nama.
Brzo, brzo! - Pustite me da prođem!
Ne, ne, svinje.
Svinje! Ne!
- Ne spada ovamo. - Nisam učinila ništa loše.
Prestanite.
Prljave svinje, ostavite me na miru! Hajde, nisi ti baš toliko čedna.
Većina naših zemljaka je veštije skrivala svoja skloništa.
Devojka iz Šlezije je bila lak plen.
Odbij!
G-đo Hitler!
Kurvo! Kuda ćeš?
Svom Fireru?
- Ovamo. Brzo. - U potkrovlje, desno. Brzo! Kreni!
Uzmi ovo i idi! Idi!
Dođi.
Govoriš ruski. Ne možeš me samo tako ostaviti.
Vojniče!
Zasto napadaš ženu...
koja te ne želi?
One koje mene žele su grozne.
Otvaraj vrata! Otvaraj!
Otvarajte vrata, prokletnici! Otvarajte!
Ne ovde.
- Gde? - Blizu smo.
Stani! Ostani na mestu!
Hej ti.
Iš, iš!
Komandant...
Tražim komandanta.
Šta je?
Jeste li vi ovde glavni?
Meni...nama treba vaša pomoć.
Jeste li vi ovde glavni?
Puno ih je ovde koji komanduju. Svi su glavni.
Kojeg želite?
Gospodine majore...
Znate li što rade Vaši ljudi?
Svi naši ljudi su zdravi.
Gospođo Hitler!
Sa našom zemljom je gotovo.
Gerd, sećaš li se šta si mi prvo rekao?
"Daj mi samo 30 minuta i više nikad nećeš ni pomisliti da se razdvajaš od mene."
Gospode Bože...
- Ovo je stražnji hodnik. - Udovica mi je ponudila da tu ostanem.
Uzela me za ruku i povela u svoj nerazrušeni stan.
Zahvalno sam prihvatila ponudu. - Možeš ovde ostati neko vreme.
Jednostavno je bilo preseliti stvari: jednu košulju, nekoliko knjiga i notes.
- Ovde si dobrodošla. - Hvala, prihvatam vašu ponudu.
Čuvaj se.
uprkos svemu, bilo bi dobro malo pogledati i unaokolo.
Ali, opet, ionako ne bi sve saznali, pa se tako priča nastavlja.
Pretpostavljam da je tu nekada bilo veoma lepo.
Kako si uspeo da me pronađeš ovde?
Tražio sam te po svim podrumima.
Koliko često?
Često.
Obale su obavijene zelenilom,
stabla dišu duboko i slobodno,
a mi hrabro marširamo dalje i dalje,
prema konačnoj pobedi u ovom ratu!
Dug put smo prešli do ovog majskog dana.
Stajao nas je puno snage i hrabrosti.
Ali, sada smo opet slobodni!
Ponosno zauzimamo svoja mesta.
Pozdravljam te, Maju!
Naši momci i nešto američkog oružja, i sve ovo bi trebala da bude istorija.
Da.
Juče, kod pumpe za vodu, bio je moj red,
prišao mi je jedan momak,
na grudima mu dva Gvozdena krsta i jedan Zlatni krst Nemačke,
u maniru kavaljera mi je pomogao sa kantama vode. Ja mu kažem:
"Čime sam zaslužila ovakvu čast?" a on će meni:
"Ne smemo sada da odustanemo. Jer, ako Rusi..."
"učine nama ono, što smo mi njima radili protekle četiri godine,"
"u bližoj budućnosti neće biti ni jednog živog Nemca."
"U bližoj budućnosti"? Niko tako ne govori.
Hej, Sloveni! U Berlinu smo! Uspeli smo!
Kako se kaže: "Jako mi je žao, ali..."? Imaš li rečnik?
Mislim da ti neće trebati rečnik, za to što njima treba.
Lenice!
Dođi sa nama!
Gde?
Lenice!
Tokom sledećih nekoliko dana, u našu kuću su dolazili danonoćno.
Lenice!
Jedna žena se obesila, jednu su streljali.
Ni jedna nije bila pošteđena.
Svako osećanje je umrlo.
Hej, vi iz Berlina!
Ovamo! Gore. Gde ste do sad?
Berlin je naš. Nemačka je naša.
Zauvek!
Lenice.
- Šta to imaš? - Geografsku kartu.
Pokret! Brže.
Ti idi levo, ja ću desno.
Kuda ćete? Dođite kod nas!
Dođi.
"Ustajte, prezreni na svetu, Vi sužnji koje mori glad.."
"To razum grmi u svom gnevu, Kraj u ognju bukti sad."
Odlazite, bežite!
Ja!
Ja...
...te...
...volim.
Dobar dan.
Molim vas, nemojte!
Lepotice moja. Doći ću ti opet.
Lepotice moja...
Ja sam samo mladić...
Prepao si me.
Preživećemo sve ovo,
ma šta bude trebalo.
Kuda?
Ovde smo!
Koga traziš?
- Komandno mesto? - Komandno.
Pa gde su sad naši spasitelji, sve naše moćne jedinice?
U prošlosti, smrt i umiranje su bili rezervisani za muškarce.
Ali, ta vremena su davno prošla.
Prokleti Rusi. Oficiri, generali, komandanti, svejedno.
Sad prihvatam svakog, sto viši čin - tim bolje.
Od sad pa ubuduće, ja odlučujem ko će da me ima.
Ne, ne. Skloni se odatle. Ovo je još uvek moj krevet.
Hm? Vidiš. Ne moraš mi se zavlačiti pod pokrivač.
Razumeš li?
Gde je major?
Čekaj.
Hej, gospođice.
Koga tražiš?
Ti, plavušo.
Što si tako ukočena?
Ti!
Hoćeš li mi nasapunati leđa, ha?
Sa kim želite da razgovarate?
Sa Vama.
Razlaz.
Mogu li da sednem?
Ne.
Juče su zauzeli našu kuću i mnoge žene su silovane.
Ne znam ništa o tome.
Vaša je dužnost da pomognete.
Kome?
Mom narodu...
...ili vašem?
Meni.
To je samo par minuta. Ništa zbog čega biste trebali da brinete.
Besmisleno je.
Ti ruski? Tražiš - šta?
Koga tražiš? Komandanta?
Svi su sa svojim ženskama. A mogao bih i ja da budem.
Gospodine poručniče.
Mogu li nešto reći?
Neki balkoni na našoj kući su minirani.
Možete li nam pomoći?
Šteta.
Gospođice!
Ti... ja... večeras?
Hm?
Ja Anatol.
Ti, ja, jednostavno je, ha?
Tog trenutka sam se zaklela,
da mi niko i ništa više ništa neće moći, ma što se događalo.
Uđi. Idi za mnom.
Eto, tu ja živim.
Napred marš.
Sad moraš ići, razumeš me? Vrati se svojima.
Pa...
Ovo je moj muž.
Kako ne razumeš?
Moj muškarac.
Moraš to da razumeš.
Svi muškarci su loši.
Ništa ga ne razumem šta govori. Jednostavno, ne želi da ode.
Šta radiš? To je mahagoni.
Smiri se. Idi u kuhinju.
Za 215-tu diviziju!
Za pobedu!
Za nas.
Ja Harkov!
On je iz Harkova.
Harkov! Ah! Ja sam knjigovođa u fabrici.
Knjigovođa? Šališ se.
Ja knjigovođa! Ti knjigovođa! Mi knjigovođe!
Sve je u redu.
Vidiš, šta ti je život.
Hej, lepotice.
Nisu li žestoki momci ti Rusi? Sočni, prepuni snage.
Ovaj usrani rat mi stvarno ide na živce.
Zaista.
Kad se vratim u Harkov,
oženiću se, sagradiću kuću,
i imaću decu. Radiću u kolhozu.
A tebe ću uzeti da mi vodiš knjige.
Vi ste profesionalni vojnik?
Ne...
Mleko! Mleko. Krava.
- Zanimljivo. - Mleko i mleko.
To je sranje.
Pogledaj ovo.
Moji trofeji.
To je ništa.
Ovo.
TO je trofej.
To nije trofej.
A pogledaj ovo.
To...
...to je pravi trofej.
Original.
Moj poklon svim damama.
Za ljubljenje i uveseljavanje.
Gde klozet?
- Klozet je u hodniku. - Hvala.
Hoćeš da jedeš?
Dođi ovamo.
Hoćeš malo mojega?
Nije važno čiji je.
Kurac je kurac.
Zašto baš Rusiju?
Šta ste radili tamo, kurvini sinovi?
Zašto Rusiju?
To je major...bojim se da sam mu već zaboravila ime.
On je komandant bataljona. Oni nemaju zapovednike, samo komandante.
Jesi li znala da su kao strani jezik u školi učili njemački?
Pa izgleda da je trebao da nam se dogodi rat, da bismo to saznali.
Mogu li nešto da učinim za vas?
Hej, Mongolu! Jesi ovamo došao čak iz Moskve
da bi Nemici nosio vodu?
Zar se naš major ne kupa u ružinoj vodici?
Nemački proizvod...
Ja brinem o majoru.
Idi sad. Stići ću te kasnije.
Idi.
Odlazi, Mongolu, odlazi!
Mrdaj. Brže! 'Ajmo, ajmo, ajmo!
Gubi se više. Brže.
Bomba je pala u komšijsku baštu i zdrobila čitavu kuću.
I digla u vazduh nađubrenu zemlju visoko, sve do krova.
Znači, ipak je sve uništeno.
Izvolite.
Daj mi to.
Moje najdublje izvinjenje...
zbog mog nedopustivog ponašanja.
Možeš ići.
Berlin je naš!
Evo ti!
Svima sam rekao da odu.
Mogu li da sednem?
Dođi kod mene.
Kako vam drago.
Ne?
Proces silovanja se nastavlja. Na sve strane.
U svakom stanu.
Mi smo sada rusko vlasništvo. Njima na raspolaganju.
A mi, žene, bi trebale da ćutimo o svemu ovome,
inače nas ni jedan muškarac neće hteti ni da nas dotakne, kada sve ovo prođe.
Jadna Nemačka.
Nemački borci: sedite!
Četiri. Četiri žene.
Čitav Berlin je kupleraj.
Tu. Vidi šta sam našao.
Imali su sve.
Imali su i nakit i novac i kuće.
A opet su išli da ratuju. Đubrad!
Dosta.
Zašto bi me bilo briga za njih?
Ponekad mislim, kako bih mogla da podnesem i nezamislivo,
dokle god to nešto dolazi samo spolja,
a ne iz dubine mog nevernog srca.
Prelepa sam. I moj ruski je sve bolji.
- Ima li koga? - Nema nikoga.
Odbor za dobrodošlicu.
Madam, doveo sam vam kavaljera.
Anatol je Ciganin.
Dolazi i odlazi kako mu se prohte. Niko me ne štiti od njega.
Sunašce moje.
Misliš li...
Misliš li da nas se Firer odrekao?
Ne. Nikad.
Evo.
Je li to sve?
Glava me ludački boli.
- Kuda ćeš? - Doneću nešto za jelo.
Pa makar mi bilo zadnje u životu.
A šta je sa Rajhstagom? - Ma, boli me za njega.
Jeb'o Rajhstag.
A onda me ščepa i baca na krevet.
I najednom postaje dosadan, poput kučeta.
Kasnije, daje mi komplimente.
Kaže: "Ovakve su Ukrajinke."
"Ti - ovakva."
Ali...stvarno mu je gadno smrdelo iz usta.
- O, vi ste. - Dobro jutro. Donosimo doručak.
Sledećeg jutra, samo par kvartova dalje, rat je i dalje besneo.
- Major je došao sa svojim jedinicama. - Dobro jutro.
Udovica, koja je obožavala šunku, bila je vredna kao pčela.
Gospodin Ekart, komandant Civilne zaštite, sav radostan se pripremao za kapitulaciju.
Ovuda.
- Ruski konj. - Šta li je to?
Šećer. Imamo šećera!
I šunku, salamu i puter i hleb.
Veliko veselje, ali ne za sve.
Onda je došla konjica.
Lepršavi kaputi, isukane sablje, konji raširenih nozdrva.
A kada konji napadaju,
to je neverovatna snaga.
Poput lavine se obrušavaju na oklopna,
na artiljerijska oruđa, na sve automatske puške...
Sve "kaput".
Vaše jedinice su bile brojnije,
ali ovo jednostavno nisu mogle izdržati.
Bacili su oružje i razbežali se.
Nemački vojnici, bah!
Nemoj biti tako netaktičan.
Nismo mi započeli rat!
Sedi.
I prestani da vređaš našu gošću.
Dosta.
Ja Kavkaz.
Kavkaz, razumeš?
Velika planina, tako lepa!
Sunce, plavo nebo.
Lep ples sa ženom.
Slatkom poput grožđa.
I Puškin. Koji je morao tamo da živi u progonstvu.
Puškin? Nebitno. Hoću kući.
Kući, razumeš?
Želim da vidim svoju decu i ženu.
Kontaš? A jedino što tebi pada na pamet je Puškin.
Hoću svoju ženu.
Svoju ženu. Razumeš?
Šta znaš o fašizmu?
Fašizmu?
Koren riječi je "fascio",
što na latinskom doslovno znači snop pruća, a figurativno - udruženje.
Za našeg domaćina.
Za ženu, koja je očigledno jako bistra.
Baš kao i ti sada. Jako bistar.
Ali, ja nisam žensko!
Za nemačko-rusko prijateljstvo!
Ura!
Svi gore, brzo!
Požurite! Brzo!
Pretražite sve stanove.
Napolje!
Ti prokleto kopile! Kuronjo! Jebeni drkadžijo!
Prekini.
Dosta!
Znaš šta je Staljin naredio.
Gubi se.
Stvarno? A šta ako se ne izgubim?
Streljaćeš me?
Ubiću te, ako budem morao.
Postupa po mojim naređenjima.
Stani!
Mladi vojnik je krao našu hranu.
Naoružan je.
Ko živi tamo gore?
Ko živi ovde?
Živi li iko tu?
Ne.
Laže.
Laže, kučka.
Pljunem ti na Nemačku.
I na Berlin.
To smo rešili, evo i ja pljujem na njih.
A sad mi se miči s puta.
Ostani tu.
Ubiću te, propalice!
Svako ko poseduje ili skriva bilo kakvo vatreno oružje
biće odmah pogubljen, a njegova kuća uništena.
Ovo ti neće zaboraviti.
Mogu li dobiti piće?
Moraš otići odavde.
- Šta radiš ovde? - Želim da idem u Sibir.
Tokom sledećih nekoliko dana, major je često ovde boravio.
U svom kaputu je kradom donosio sveće, cigarete i mnoštvo sitnih poklona,
koje bi udovica onda, što je brže moguće, sakrivala po kuhinjskim ormarićima.
U celini gledano, vremena su se menjala.
Rusi vole da se igraju deda Mraza Nećemo im valjda pokvariti zabavu?
Ovo je stvarno previše.
Major mi na prefinjenom ruskom govori i više nego što bih htela da znam.
Pa sad znam sve o njegovom bankovnom računu,
njegovim roditeljima i imenima njegove braće.
Danas si naš gost. Sedi, molim te.
Kavaljer stare škole. Volim da ga dodirujem.
Rat se nastavio.
Dok su naša braća i muževi bili u Sibiru,
mnoge žene su imale druge "zaštitnike",
koji su ih činili zabranjenom robom za ostatak čopora.
Molim vas, držite to visoko. To je "Singerica".
Skoro smo tu. Držite je gore. Gore.
Ulaze, izlaze. Ulaze, izlaze...
Ovde je postalo kao na zeljezničkoj stanici.
Musolini je mrtav. Obešen.
Zaslužio je. Jedan kreten manje.
Živeli!
Čim je Andrej napustio kuću, Anatol je prisvojio pravo na posete.
Strahovala sam da će se ova dvojica vođa čopora jednom tu sresti i ubiti me.
Ne bih mogla da tvrdim da me major siluje.
Ja sam mu samo na usluzi.
Poput kurve? Možda.
Takvu vrstu žene sam upoznala samo jednom u životu.
Ljudi su mi govorili da ne razgovaram sa njom jer je ćaknuta.
Štagod to značilo: ćaknuta.
Devojko!
Nema šanse.
Neverovatno.
I evo je, korača kao da se baš ništa nije u međuvremenu dogodilo.
- Koliko? - Četiri. Ti?
Dođi.
Ne mogu da verujem da te opet vidim. Dobro izgledaš.
I ti.
Evo. Marmelada. Pravi "Bordo". Uzmi.
Ponesi to sa sobom.
Čini se da ti je dobro ovde.
Moglo bi se i tako reći. Dođi.
- Baš mi je drago da si ovde. - I meni.
Elkina poseta nas je sve obradovala.
Major nas dobro čuva,
pa možemo da pijemo njegov čaj bez uznemiravanja.
To je tako dobar osećaj.
Kuda?
Šta te briga?
Ne mozeš unutra.
Ko je unutra?
Kako je to bio dobar i ukusan zavežljaj...
"Momče", rekoh mu,
"Možeš sada i skinuti tu pušku s ramena."
I kada sam krenula uz stepenice,
na drugom spratu je neko izleteo iz stana,
zgrabio me je za kosu i upitao: "Ti... sifilis?"
A ja u šoku kažem:
"Ne, sigurno ne." - Glupačo.
Kako ti je muž?
Bio je tamo kada se to dogodilo prvi put.
Od tada, kao da je malo zbunjen.
- Šta kažeš za naše kavaljere? - Previše bedno.
Prilično su nemaštoviti.
Možda je tako kod njih kući,
imaju do sad neviđen oblik socijalističke i planirane ekonomije,
...ali im je seksualni život ostao na nivou Adama i Eve.
Eto, to isto sam i ja rekla svojem mužu.
Uz ovakvu nestašicu hrane, imati muža i ne vredi previše.
Mislim da se zadovoljavajući seksualni život zasniva na redovnim obrocima.
Za mene, sve se vrti oko punog želuca.
Nema poklona, nema seksa!
Srce, patnja, ljubav, nagoni... Za nas!
Ko zna kad ćemo opet biti zajedno.
U redu, polako... Vruće, vruće...
To je štrudla od jabuka.
Da, sa mrvicama, i jos uvek se puši.
" Ti, ti si u mom srcu "
" Ti, ti si mi u mislima. "
" Ti, ti, zbog tebe patim, "
" a ti... ni ne znaš da te volim. "
Da, da, da.
" a ti... i ne znaš da te volim. "
Nema trenutno previše epizoda sa tvojim ruskim muškarcima, ha?
- Tako su sićušni i slabi. - Loš seks.
Jesi li čula išta o Gerdu?
Imam pitanje u vezi sifilisa.
O, Bože.
Kako znaš da si ga dobila?
Svrbi i peče.
- I povećane limfne žlezde. - Ali, to usledi kasnije.
Pročitala sam u enciklopediji.
U enciklopediji...
Vidi.
Dao mi je jedan Amerikanac.
Žvaći.
Fino, ha?
Amerikanci...
Svi izgledaju kao filmske zvezde.
Idem.
I reci joj ...
da ću se vratiti.
Jesi upamtio?
Šta je to?
Možeš li da nas štitiš i dalje?
Ili još samo danas?
Biću tu.
Gde ćeš ići... kasnije?
Tamo gde budem potreban.
Veče za pamćenje sa majorom.
Lepo smo razgovarali.
Rekao mi je da me obožava.
I da mu nije važno ništa drugo.
Za razliku od Nemaca, Rusi su cenili obrazovane žene.
Ali, rat još uvek nije bio gotov.
Izvinjavam se.
Imaš li minut vremena? Trebala bi mi tvoja pomoć.
Hajdemo, dečice, idemo odavde.
Mi ćemo dovršiti tu kulu.
To je on.
Dobar dan.
Ti ruski?
Prevodi.
Nemačka vojska je došla u moje selo
i pobila svu decu.
Oni su ih...
...izboli do smrti,
uzimali ih za ruke...
Nastavi!
...i razbijali im lobanje...
...o zidove...
...kuća.
Jesi li to čuo?
Ili si video svojim očima?
Video sam.
Hej! Zašto tako žuriš?
Jesi ostala bez gaćica?
Govoriš ruski, reci mu da prekine sa tim.
Govoriš ruski, je l' da?
Beži, droljo! Hodaj!
Kuda ćeš?
Čekao sam te.
Šta nije u redu?
Druže majore!
Stara Nemačka se približava svom kraju.
Drži se podalje od njega!
On dolazi kod mene,
a ne obratno.
Gubi se.
Zašto bih?
Vi Nemci ste mu obesili ženu.
Pažnja! 30. aprila 1945. Firer je počinio samoubistvo.
Napustio je sve nas, koji smo mu se zakleli na vernost.
Izvršavajući Firerova naređenja, vi još uvek verujete da ste u obavezi
da branite Berlin, iako zalihe municije za tešku artiljeriju
i vaš položaj, čine tu borbu besmislenom.
Svaki sat dalje borbe,
produžava strašnu patnju civilnog stanovništva Berlina...
i naših ranjenih vojnika.
Od sad pa nadalje, svako ko pogine u biti za Berlin
žrtvovaće svoj život uzalud.
U saglasnosti sa vođstvom sovjetske vojske,
zahtevam da odmah prekinete sa svim dejstvima.
Brajtling, general artiljerije i komandant odbrane Berlina.
Vojnici i oficiri Osme armije
Jutros je...
berlinska kasarna...
...kapitulirala.
Berlin...
je pao.
Rekao sam vam da ćemo uspeti!
Pridružiću se svojim nemačkim prijateljima.
Ideš u Sibir?
A mi?
Pričaj sa mnom, Fridrih, molim te!
Pričaj sa mnom.
Čekala sam te.
Molila i nadala se,
molila i nadala se.
Želim da sada ispuniš
neka od tih nadanja.
Ura, drugovi! Za našu pobedu!
Berlin je pao!
Za našu otadžbinu!
Živela Crvena Armija!
Živeo Staljin!
Čekaj, stani malo.
Šta to imamo ovde? Dva lista.
- Ovo je neverovatno. - Hitler, Gebels, "kaput".
To je sjajno! 'Ajmo da pijemo!
Kapitulacija.
Došao je i taj čas.
Rat je iza nas.
Mi žene smo sa velikim nestrpljenjem iščekivale ovaj dan.
Pa kakav je osećaj?
Osećaj gorkog, gorkog poraza.
Sve više i više ljudi priča o stravičnim događajima.
Osećam u vazduhu nešto strašno,
preteće, dolazeće zlo.
Ne želim o tome sada da razmišljam.
Gotovo je.
Ne znam...
Plašim se da nesreća još uvek ima par aduta u rukavu.
Čuješ li to?
Piju i puše kao muškarci.
U ruskoj vojsci je milion žena.
Dolaze sa svih strana. Nemamo uniformi za njih.
Čizme su im prevelike. Košulje i jakne...užas.
Jednom mi je jedna žena prišla, mislim da se zvala Ljubov.
Rekla je: "Druže majore, mislim da ću danas poginuti."
"Želela bih novu odeću." "Nećeš, dugo si već sa nama."
"Meci te, jednostavno, neće." Dva sata kasnije, opet dolazi k meni.
I opet. Onda sam joj rekao:
"Ako pogineš, onda će nova bluza, sa trakama belim poput snega
biti upropaštena krvlju."
Sve žene vojnici su se plašile da neće lepo izgledati kad umru.
Jesi li ti fašista?
Šta tražiš?
Sve zauzeto.
A komandant bataljona?
To je ono, sto mi se sviđa kod vas Mongola.
Ni jedne suvišne reči.
1678 dana...
...sam u ovom ratu.
A sad...
A ona...
...ona je kurva.
Je l' da da sam pravu?
Čitavo ovo mesto...
...je kupleraj!
Ti ideš sa mnom. - Beži, svinjo.
Pištolj, ha? Đubre jedno!
Mir?
Nemoj!
Rat "kaput"!
Rekoh, beži!
Svi dole.
Brže!
Svi vi, dole.
Požurite!
Brže.
Brzo!
Ne mrdaj.
Odakle ti oružje?
Čiji je ovo stan?
Čiji?
Moj je.
Je li njen?
Njen je.
To je zločin protiv Crvene Armije!
Živeo Firer!
Likvidirajte je.
Idite svi do đavola!
Jesi li znala za oružje?
- Ne. - Vrati se u stan.
Sve ih pobijte!
Stanite.
Sve su lažljive, sve!
Streljajte ih!
Ostavi ovu ženu.
Ona je Hitlerova ženska.
Razumeš li?
Ne.
Najpre će biti ispitana.
Jasno?
Šta radiš?
Ova žena je sakrivala naoružanog vojnika.
Kazna za to je smrt.
Idi sad!
Ovo ću morati da prijavim.
Spalite ih žive!
Kako si mogla tako da rizikuješ živote svih nas? Sad smo svi u opasnosti, cela kuća.
Izdajice!
Berlin je moj! Hoteli: "Adlon", "Wedding", "Kaiserdamm"!
Crvene zastave na sve strane.
Crvene zastave. Lepe, kvalitetne zastave.
Šta je bilo?
Svađa?
Št gledaš?
Beži mi s očiju.
Hej, šta se događa?
Za Pobedu, komandante.
Za Staljina i našu pobedu.
Čekaj! Trebao bi ostati sa svojima!
Rat je gotov.
Evo! Tu su.
Pogledaj...
Ljuba, Marina, Olga.
Sve me vole,
svaka od njih.
Sve u redu?
Hoćeš da jedeš?
Evo, reci šta je bolje. Njegov đoka ili moj bicikl?
A ti, gubi se odavde,
prije no što ti probušim jaja!
Slušaj 'vamo!
Slavimo.
Svi dođite, cela kuća.
Slušajte!
Taj vaš Hitler nije čovek. On je smrdljiva vreća govana.
Nije čovek.
Govno!
Lenice, Lenice! Problem gore!
Svi, dođite.
Naredba!
Napunite čaše.
Zašto samo stojite tamo?
Imamo goste.
Čemu strah?
Pogledaj dole. Šta vidiš?
Vojnike.
Ruse! Zveri. Ili kako nas vi zovete - životinje.
I u pravu ste.
Niko od nas ne bi oklevao ni trenutak da ubije Nemca.
Vaša krv je na našim uniformama.
Dobro je koliko može biti. Niko od njih nije želeo rat!
Većina njih nije ni znala šta je to Nemačka.
Sad pođi sa mnom.
Šta se događa ovde?
Pazi, to je mahagoni.
Pusti me!
- Plesaćeš. Pleši! - Kako se usuđuješ?!
Ovo je moja dnevna soba. A ne plesna dvorana!
Razumeš?
- Ovo je fantastično. - Nije plesna dvorana!
Pij rakiju, votku. Rakija dobra.
Ti.
Da pevam? Sad hoće da pevam. Neću da pevam.
- Šta hoće? - Čik pogodi.
Ne.
Šta bi to značilo, "ne"?
To je Evropa! To je Evropa!
Pij, pij.
Zašto ne?
Gledam te.
A ti? Ništa.
A dobro, možda drugi put.
Za tebe.
Ja Anatol.
- Znam. - Berbel.
Moje srce zove Berbel.
Berbel, Berbel, Berbel.
Sviram violinu.
Violina. Violina?
Sviraš klavir?
U orkestru, ali ne više.
Violina je negde nestala.
To je dobro. I ja bih vole da sviram klavir.
Zasto ne odeš gore?
- Trebala bih? - Da, zabavi se.
Svima nam to treba.
Ideš sa mnom?
Kasnije.
- Sigurno? - Da.
Dobro je da si tu.
Želim da budeš u mom zagrljaju,
do kraja života.
Ja ovde, a ti u Moskvi.
Nemamo toliko dugačke ruke.
Pokušaj.
Major me zamolio da ga zovem Andrej. "Zašto ne?", rekla sam.
"Rat je gotov." Dugo me je gledao.
"Svako novorođenče plače za ratom," rekao je.
Niko i ništa, ni jedan čovek, ni jedan narod ne može da prekine ovaj začarani krug.
Samo smrt.
Ne tako brzo, pozliće mi.
Gospode.
Pažnja, pažnja!
A sada, za sve...
"Ja te volim"
Berbel.
Pleši.
Hajde, dođi.
Nismo više ni ljudi, sada smo samo "populacija".
Pričam o pojedincima koji nastaju unutar demokratije.
Oni koji ekonomiju stavljaju u prvi plan.
Pleši, pleši. Dođi.
Morali bi ovde sagledati širu sliku.
Europske zemlje će ukinuti svoje granice.
Izrašće u velike teritorije. Sile-pobednice će,
kao što je i Napoleon učinio, ponovo urediti političku kartu sveta.
I tako ce nastati Sovjetska Republika sa planiranom ekonomijom?
Hvala.
Pa, gospodine Hoh, je li sve u redu? Sada treba praktično da razmišljamo.
Započnimo život iznova svakoga dana i uskoro ćemo ući u štos.
Uspori.
Pij.
Sovjetski Savez je na samom početku svoje evolucije.
Budućnost ce to pokazati.
Volite svoju zemlju.
Podjednako kao što i ja volim svoju.
Moja majka mi je rekla,
da ću se jednog dana udati za čoveka koji će svirati klavir.
Svi su se pitali kako će izgledati ovi dani.
Ja nisam.
Nikad.
Nisam to želeo da doživim.
Zašto ne?
Ukoliko zaista nisi, Andrej, reći ću ti nešto.
Rat je promenio značenje reči.
Reč "ljubav" nema isto značenje kao pre rata.
A opet,
uprkos tome,
želim da moj muž, kada se vrati,
zatekne onu istu suprugu kakvu je i ostavio.
Molim te, ostani.
Mi, žene, obeležene smo za ceo život.
Ali, za sada i ovde, u ovom trenutku,
osećam se divno.
Idem da donesem čaj za nas. Ilsa ga ima još malo.
'bro jutro, Lenice! Ima li budnih?
- Gde ti je Vanja? - Radi.
A mamica?
Ilse?
Ilse.
Ilse, skloni se od njega.
Gerd, sećaš li se? Bio je utorak.
Išli smo u posetu Feliksu.
Mogao je da se oseti miris smole sa drveta.
Prošli smo kroz roj leptira.
I svima si znao imena.
Različak, Kameni Luk, Vatrene ptice, Lastin Rep i mnogi drugi.
Jedan se sunčao na puteljku,
bio je sav baršunast, žućkasto smeđ, sa plavim ivicama.
Nazvao si ga Narikačin Veo.
Život mi je dosta dao.
Mnogo toga.
A majoru je oduzeo sve.
Prokleti ruski idealista.
On je to prihvatio i očekuje od ostatka sveta da se isto ponaša.
Sovjetski apostol.
A ipak mi je drag.
Što manje traži od mene, sve mi se više sviđa.
Jako.
Andrej.
Andrej više nije ovde.
Premeštaj.
Gde?
Ne zna se.
Doviđenja.
"Ptice tako ćutljive, a zvona tiha."
Tako je tu i inače?
Molim te, sedi.
A atelje,
je li i on uništen?
- Ne živim sama ovde. - Znam.
Ukrajinke su takve.
Izvoli, ovo je za tebe.
Ovo je besramno.
Zar ne vidiš?
Gadiš mi se.
Mir-no!
- Hoću da ti se zahvalim. - Na čemu?
Što si mi dopustio da te upoznam.
Čuvaj se.
Kako ćemo sada živeti?
Pozdrav!
Uz sve počasti.
Možda u Sibir, ko će znati?
Gerd.
Moj voljeni Gerd.
Šta ćemo?
Da vratimo točak vremena unazad?
Do tvojih prvih reči?
"30 minuta", rekao si.
"Daj mi 30 minuta i nikada više nećeš želeti da odeš od mene."
Šta?
Nema odgovora.
Posle dva dana je nestao.
Ne znam da li će da se vrati.
Iznenađuje me što više ne patim.
Možda, jednostavno, nemam vremena za to.
Moram pronaći kremen.
Treba da operem podove u stanu.
Očajnički tražim bilo kakvo cveće.
Juče sam, najzad, pronašla jorgovan.
Pitam se - da li Gerd još uvek misli na mene.
Ko zna?
Možda jednom naša srca progovore o svemu,
pa se opet sretnemo.
Kada je dnevnik "Žena u Berlinu" bio prvi put objavljen 1959. u Nemačkoj,
izazvao je pravi skandal.
Mnogi su ga smatrali sramnim i uvredljivim za sve nemačke žene.
Autorka je bila toliko šokirana odbacivanjem i blaćenjem svoje knjige,
da je zabranila štampanje novih izdanja, dokle god je živa.
Zabranila je da se njeno pravo ime obelodani, čak i posle njene smrti.
Prevod: agve
Popravak sa hrvatskog: Jole
Film je snimljen na osnovu ličnog dnevnika "Žena u Berlinu", nepoznate autorke