O femeie în Berlin
Traducerea și adaptarea Mihai
Cine și-ar fi închipuit așa ceva ?
Era 26 aprilie 1945.
Armata rusească încercuise Berlinul și înainta inexorabil spre Reichstag.
În ziua aceea, puteai să vezi soarele din spatele norilor
iar parfumul liliecilor din grădinile părăsite își croia drum prin fum.
De unde să încep ?
Care sunt cuvintele potrivite ?
Eram jurnalistă și vizitasem 12 țări.
Locuisem în Moscova, Paris și Londra.
Parisul și Londra mi-au plăcut cel mai mult.
Dar m-am întors de bunăvoie. Voiam să fiu de față.
Numele meu nu contează.
Precum mulți alții, și eu credeam cu înflăcărare în destinul țării noastre.
Numai cei slabi aveau îndoieli.
Varșovia, Bruxelles, Paris. Numai victorii. Rușii n-au conducători fermi.
Până o să-și vină ei în fire, noi o să ajungem deja la Moscova.
Scuze c-am dat buzna peste voi, dar suntem în război.
Gerd ura trenurile. În ziua plecării, casa răsuna de ecoul cizmelor sale.
Eram convinși că facem ce-i bine, respiram toți același aer.
Eram plini de entuziasm.
Și apoi mă ajută să-mi dau jos haina...
Habar n-au rușii ce-o să-i lovească.
Eram în drum spre Sorbona și vorbeam cu el în franceză.
Credea că sunt una din blondelea acelea suedeze.
Apoi am făcut o mișcare de dans ca să țin pasul cu el.
Atunci s-a oprit și a spus: "O fiică a Führer-ului."
Și așa s-a sfârșit întâlnirea. Ce păcat.
O clipă ! Aș vrea să... Opriți muzica vă rog.
Vreau să ne gândim pentru o clipă la bărbații noștri
care luptă peste tot în Europa
ca să-i includem astfel în această seară minunată.
Fugiți !
Plecați !
Hai !
- Fugiți. - Împrăștiați-vă
Treci încoace.
Mami, unde ești ?
Mai repede.
Fugiți.
Foc. Încărcați obuzele.
Foc.
Foc !
- Așteptați-mă. - Ține capul jos.
- Aici erai. - Așteptați-mă și pe mine.
- Grăbiți-vă. - Aveți grijă.
Nu !
Scăpați de uniforme și fără arme, altfel ne împușcă.
Felix, unde ești ?
Felix ?
- Unde o fi ? Felix ? - N-am mai primit niciun ordin.
Nicio știre, nimic. Nimănui nu-i mai pasă de noi.
Felix ?
Lenchen ? Unde ești ?
În unele părți ale orașului, le ies cu tot cu copii în întâmpinare.
Ruși afurisiți.
Aceștia erau librarii. Vorbeau și franceză uneori.
Și aceasta era văduva farmacistului.
Soțul ei îl vindecase pe Hindenburg de o migrenă.
Dar acesta era trecutul. Acum pășeam pe cadavre
ca să luăm un borcan cu gem.
Aceasta e tăcuta doamnă Binder. Muziciană. Soțul ei e dispărut.
Poate să mă ajute cineva ? Nu mai poate să respire.
Uită-te la mine !
O să notez totul într-un jurnal.
Să citești și tu, Gerd.
Vreți și dvs puțin ?
Mulțumesc.
E din Silezia. N-o să-și mai revină.
Haideți ! Jos, repede.
- Mami ? - Nu te teme. Sunt aici.
Vin.
Stați !
Atenție. Mă adresez locuitorilor de pe această stradă.
Toate armele trebuie predate numaidecât.
Acesta e ultimul avertisment.
Atenție.
Acesta e ultimul avertisment.
Mișcați.
Atenție !
Înapoi. Aveți grijă.
Pe aici. Repede.
Fiți atenți.
Tovarășe colonel, trupele aproape au ajuns la gara Potsdam.
Dar primisem ordin să avansăm spre Reichstag.
Da, tovarășe colonel.
- O să rămânem aici. - Tovarășe maior.
Credeam că o să mergem spre Reichstag.
Nu la Reichstag ? De ce ? Suntem foarte aproape.
Aici nu rămânem. Mergem mai departe.
E un ordin.
Retrageți-vă și asigurați flancurile.
S-a înțeles ?
Soldați ? Ofițeri ?
Arme ?
Sunt soldați sau ofițeri aici ?
Să vedem acum.
Are cineva arme ? Predați-le acum.
Haideți. Câte unul pe rând.
Ieșiți afară.
- Jigodii ruse. - Sus.
Ce... ce vreți ?
Știi rusă ?
Rusă !
Vino.
Mănâncă.
Războiul s-a terminat.
Femeie. Vino.
Mănâncă.
Războiul s-a terminat, femeie. Vino.
Nu vă temeți.
Doar n-o să rămânem îngropați aici.
Veniți.
Nu vă temeți.
Veniți.
Nu vă fie frică.
Bine. Veniți.
Veniți încoace, frumoaselor.
Purtați-vă frumos și o să vă dăm de mâncare.
Cartofi. Foarte buni.
Îmi dați voie ?
Știe cineva cum merge asta ? Ucrainiene, știi tu ?
Aceștia erau eliberatorii noștri sovietici.
Peste măsură de bucuroși.
Chiar și ei erau surprinși că au ajuns atât de departe.
Îi cunoșteam. Le cunoșteam sandalele, satele,
clădirile nou ridicate de care sunt așa de mândri.
Sunt eliberație de orice rețineri.
Las-o.
Cară-te.
De ce nu folosești urină ?
- Destul. - Vorbesc serios.
Urina ta e prea bătrână.
La Leningrad am folosit urină ca să-mi pun generalul pe picioare.
- Fugi de aici. - E adevărat.
Ce tot fac acolo ?
Vă rog !
Ai soț ?
Un soț și doi copii.
Nu contează. Vino.
- Mai repede. - Lăsați-mă să trec.
Nu, porcilor.
- N-are ce căuta aici. - N-am făcut nimic.
- Dați-mi drumul, porcilor. - Nu te mai preface.
Cei mai mulți dintre compatrioții mei știau cum să-și salveze pielea.
Ne pui pe toți în pericol !
Fata din Silezia era o pradă ușoară.
Plecați.
Doamnă Hitler.
Încotro te duci ? La Fuhrer ?
Ține. Fugi. Camera de la mansardă din dreapta. Fugi.
Ia-o și fugi.
Vino.
Spune ceva. Știi rusește. Nu mă abandona.
Frumoasă femeie.
Soldat !
De ce iei o femeie care nu te vrea ?
Femeile doritoare sunt murdare.
Deschide !
Deschide odată !
Nu aici.
- Unde ? - Aproape am ajuns.
Stai. Înapoi.
Comandante.
- Îl caut pe comandant. - Ce e ?
Dvs sunteți comandantul ?
Am... Avem nevoie de ajutorul dvs.
Dvs sunteți comandantul ?
Sunt mulți comandanți. Toți suntem comandanți.
Pe care îl vrei ?
Domnule maior.
Avem nevoie de ajutorul dvs.
Toți oamenii noștri sunt sănătoși.
Doamnă Hitler.
Țara noastră e în ruine.
Gerd, îți mai amintești primele tale cuvinte ?
Spuneai: "Acordă-mi 30 de minute și n-o să vrei să mă mai părăsești."
Dumnezeu să ne ajute.
Acesta e coridorul din spate.
Văduva mi-a oferit adăpost.
M-a condus într-un apartament rămas intact ca prin minune.
Am acceptat bucuroasă.
Și poți să rămâi aici pentru o vreme.
Mutarea a fost ușoară. Un drum scurt până la atelier,
o bluză, niște cărți și niște însemnări.
- Poți să rămâi dacă îți place. - Mulțumesc. Îmi place.
Ai grijă de tine.
Poate ar fi trebuit să mă uit mai atent în jur.
Dar oricum nu știm niciodată totul și povestea merge mai departe.
Era un loc drăguț.
Cum m-ai găsit ?
Am căutat prin toate pivnițele.
Cât de des ?
Des.
Malurile râurilor sunt pline de verdeață.
Copacii răsuflă ușurați.
Continuăm cu îndârjire lupta până la ultima bătălie din acest război.
Am străbătut un drum lung până în această zi de mai.
A fost nevoie de multă forță și curaj.
Dar acum suntem iar liberi.
Și mândri o să stăm de strajă.
Bun venit, mai.
Sunt de ajuns soldații noștri și niște arme americane ca să-i pună pe fugă.
Da.
Ieri era rândul meu la pompa de apă și a sosit un bărbat.
Era decorat cu două Cruci de Fier și o Cruce Germană de aur.
Mi-a luat cavalerește găleata din mână. Eu i-am spus:
Eu i-am spus: "Ce onoare. Nu sunt obișnuită."
Iar el a răspuns: "Trebuie să fiți puternică, doamnă."
"Fiindcă dacă rușii o să ne facă măcar o parte
din ce le-am făcut noi lor în ultimii patru ani,
în curând n-o să mai rămână picior de german în viață."
În curând ? Nimeni nu mai vorbește așa.
Slavilor, am reușit. Suntem în Berlin.
Am o întrebare.
Cum se spune: Scuzați-mă, aveți cumva un dicționar ?
N-ai nevoie de dicționar pentru ceea ce vrea el.
Lenchen !
Vino cu noi !
Unde să merg ?
Lenchen !
În următoarele zile, casa noastră a fost răscolită zi și noapte.
Lenchen !
O femeie s-a spânzurat, alta a fost împușcată.
Nimeni n-a fost cruțat.
Sentimentele au murit și ele.
Hai sus. Ce tot faci ?
Berlinul e al nostru. Germania e a noastră.
Pentru totdeauna.
Lenchen.
- Ce ai acolo ? - O hartă.
Unde vă duceți ? Treceți încoace.
Treci acolo.
Sculați, voi oropsiți ai sorții. Voi, osândiți la foame, sus.
Să fiarbă-n inimi răzvrătirea. Să-nceapă al lumii vechi apus.
Plecați !
Eu...
Te iubesc.
Bună ziua.
Te rog, nu !
Frumoasa mea.
O să mă întorc.
Frumoasa mea.
Sunt un bărbat tânăr.
M-ai speriat.
Vom supraviețui.
Cu orice preț.
Încotro ?
Noi suntem aici.
Pe cine cauți ?
Comandantul ?
Unde sunt acum salvatorii noștri, marile armate ?
Războiul și moartea erau odinioară treaba bărbaților. Nu și acum.
Ruși afurisiți. Ofițer, general, comandant, mi-e indiferent.
O să-l abordez pe cel mai înalt în rang.
De acum înainte, eu hotărăsc a cui o să fiu.
Nu. Pleacă de acolo. Ăsta e încă patul meu.
Poți să ne aperi și pe canapea. Înțelegi ? Să ne aperi.
Așa. Nu e nevoie să dormi în patul meu.
Ai înțeles ?
- Unde e maiorul ? - Așteaptă.
Pe cine cauți, domnișoară ?
De ce ești așa posacă, blondo ?
Nu vrei să mă speli pe spate ?
Cu cine vreți să vorbiți ?
Cu dvs.
Liberi.
Pot să iau loc ?
Nu.
Ieri casa noastră a fost ocupată și multe femei au fost violate.
Nu știu nimic de asta.
E datoria dvs să ne ajutați.
Pe cine să ajut ?
Pe oamenii mei sau ai tăi ?
Pe mine.
Sunt doar câteva minute. Ce contează ?
N-are rost.
Știi rusește ? Ce cauți ?
Cauți un ofițer ?
Toți au femeile lor. Dar eu sunt liber.
Locotenente, pot să vorbesc cu dvs ?
Mai multe balcoane din casa noastră sunt minate.
Puteți să ne ajutați ?
Păcat.
Domnișoară !
Tu și cu mine, seara ?
Eu sunt Anatol.
Tu, eu. Ce simplu e.
În această clipă am jurat
că nimeni și nimic nu mă va atinge, indiferent ce s-ar întâmpla.
Intrați. Urmați-ne.
Acum trebuie să pleci la prietenii tăi.
Acesta e soțul meu.
Nu înțelegi ?
Bărbatul meu.
Sigur înțelegi.
Toți oamenii sunt răi.
Nu înțeleg ce spune. Nu vrea să plece.
Ce faceți ? Acesta e lemn de mahon.
Liniștește-te. Du-te în bucătărie.
- În cinstea victoriei. - În cinstea victoriei.
În cinstea noastră.
Eu Harkov !
E din Harkov.
Harkov. Eu sunt funcționar industrial, contabil.
Contabil ? Nu mai spune.
Eu contabil, tu contabil. Noi contabili.
E în regulă.
Asta-i viața. Înțelegeți ?
Frumoaso.
Rușii ăștia sunt simpatici, plini de viață.
Era și timpul ca războiul ăsta să se termine.
Când o să mă întorc la Harkov,
o să mă însor, o să construiesc o casă,
o să fac copii, o să lucrez într-un colhoz și el o să-mi fie contabil.
- Ești soldat profesionist ? - Nu.
Eu... lăptărie.
Lapte. Vaci.
- Ce interesant. - Nu e interesant. Numai lapte.
Prostii. Ia uitați aici.
Trofeele mele.
Asta nu-i nimic. Ia uitați aici.
- Ăsta da trofeu. - Ba nu.
Priviți aici.
Ăsta e un trofeu adevărat.
Cadoul meu pentru doamne. Să aibă ce pupa.
Unde e toaleta ?
- Toaleta e pe culoar. - Mulțumesc.
Vreți să mai mâncați ceva ?
Pe tine.
De ce Rusia ?
De ce ?
Ce v-a apucat ?
De ce Rusia ?
Acesta e maiorul... Mă tem că i-am uitat numele.
El e conducătorul batalionului. Nu se numesc comandanți, ci conducători.
Știai că prima limbă străină pe care o învață e germană ?
A fost nevoie de un război ca să aflăm asta.
Ce pot să fac pentru dvs ?
Mongolule.
Ai bătut atâta drum de la Moscova ca să aduci apă nemților ?
Crezi că maiorul nostru se spală cu esență de trandafiri ?
Produs german.
Eu am grijă de maior.
Du-te. Vin și eu imediat. Du-te.
Du-te, mongolule.
Mai repede.
Fugi.
O bombă a căzut în grădina vecinului și a făcut țăndări casa.
Și le-a făcut bucăți și purceaua.
Evident, nu mai puteau s-o mănânce.
Poftiți.
Dă-mi-o, Masha.
Vă rog să-mi scuzați comportamentul neadevcat.
Liberă.
Berlinul e al nostru.
Ține.
Le-am spus tuturor să plece.
Pot să iau loc ?
Vino la mine.
Cum doriți.
Nu ?
Violurile continuă. Soldații sunt peste tot.
În fiecare casă.
Suntem la dispoziția rușilor.
Dar noi, femeile, trebuie să păstrăm tăcerea
altfel niciun bărbat n-o să se mai atingă de noi.
Sărmana Germanie.
Soldat german, stai jos !
Patru femei.
Tot Berlinul e un bordel.
Uitați-vă și voi. Aveau totul.
Bijuterii, bani, case. Și tot s-au dus la război. Nenorociții.
Destul.
Ce cred eu despre ei ?
Uneori am senzația că pot să îndur orice pe lume,
atâta vreme cât sunt asaltată din exterior și nu din adâncul inimii.
Mi-e bine. Și vorbesc tot mai bine rusește.
- Era cineva colo ? - Nu.
Ia te uită ce primire.
Doamnă, v-am adus un pețitor.
Anatol e un țigan.
Vine și pleacă după voie. Nu e un protector.
Drăguța mea.
Crezi...
Crezi că Fuhrer-ul ne-a abandonat ?
Nu. Niciodată.
Ține.
Asta e tot ?
Mă doare capul.
- Unde te duci ? - O să-ți aduc de mâncare.
Chiar dacă e ultimul lucru pe care o să-l fac.
De ce Reichstagul ? Mă doare-n cot de Reichstag.
M-a luat și m-a aruncat pe pat.
Dar apoi a devenit plictisitor ca un cățeluș.
Și după aceea mi-a făcut un compliment.
Mi-a spus: "Ucrainencelor le place așa."
"Și ție așa."
Dar gura îi mirosea prea urât.
- Voi erați. - Bună dimineață. V-am adus micul dejun.
Dimineața următoare, pe când războiul continua câteva străzi mai încolo,
maiorul a venit cu toți oamenii săi.
Bună dimineața.
Văduva, care se dăruia pentru o bucată de șuncă, se învârtea ca o albină.
Și Eckart, paznicul nostru, era gata să capituleze.
Pe aici.
- Cal rusesc. - Ce e aici ?
Zahăr. Avem zahăr. Și șuncă, salam, pâine și unt.
Ce fericire. Dar nu pentru toți.
Și apoi a venit cavaleria.
Cu săbiile scoase, hainele fluturând în vânt și caii osteniți.
Când un cal se lansează în atac, o face cu o forță incredibilă.
Și precum o avalanșă năvălește înainte peste tancuri, artilerie, mitraliere.
Le-a distrus pe toate.
Voi aveați mai mulți soldați, dar tot degeaba.
Și-au aruncat armele și au luat-o la goană.
- Soldați, ofițeri, toți. - Nu fi obraznic.
- Nu noi am început războiul. - Stai jos.
- Și nu ne mai insulta gazdele. - Destul.
Eu din Caucaz. Înțelegi ?
Caucaz, munte mare și frumos.
Soare, munți, cer albastru.
Dansuri și femei frumoase.
Dulci ca strugurii.
Și Pușkin a fost exilat acolo.
Nu-mi pasă de Pușkin. Eu vreau să mă întorc acasă.
Înapoi acasă. Înțelegi ?
Înapoi la copii și soție.
Vezi ? Și tu-mi vorbești de Pușkin ?
Eu vreau înapoi la soție.
Vreau la soția mea. Înțelegi ?
Ce știți despre fascism ?
Fascism ?
Vine de la "fascio" și înseamnă "mănunchi de nuiele". De origină romană.
În cinstea gazdei.
- Da. - O femeie foarte deșteaptă.
La fel de deșteaptă ca tine.
Dar eu nu sunt femeie.
În cinstea prieteniei ruso-germane !
Căutați în toate apartamentele.
Afară.
Jigodie afurisită.
Oprește-te.
Cunoști ordinele lui Stalin.
Încetează.
Și dacă nu vreau ? Mă împuști ?
Da, dacă mă obligi.
Acționează la ordinele mele.
Un tânăr german a furat alimente.
E înarmat.
Cine stă sus ?
Stă cineva sus ?
Nu.
E o târfă mincinoasă.
Scuip pe Germania și pe Berlin.
I-am înfrânt și scuip pe ei.
La o parte.
Stai pe loc.
Te omor.
Toți cei care dețin arme sau ascund persoane înarmate
vor fi împușcați imediat și casa lor va fi dărâmată.
Nu te vor ierta pentru asta.
Îmi dai și mie ceva de băut ?
Trebuie să pleci.
- Ce cauți aici ? - N-o să mă duc în Siberia.
În următoarele zile, maiorul ne-a vizitat mereu. Eram protejați.
Aducea cu el lumânări, țigări și multe cadouri.
Văduva le băga repede în dulap.
Începea o nouă perioadă.
Rușilor le plăcea să se joace de-a Moș Crăciun.
Și noi, femeile, nu voiam să le stricăm plăcerea.
E prea mult.
Maiorul vorbește o rusă rafinată și mi-a spus mai mult decât voiam să știu.
Îi cunosc contul bancar, părinții, știu cum îi cheamă pe frații lui.
Astăzi sunteți oaspetele nostru. Luați loc.
Sunteți de modă veche. Ce-mi place să-l ating.
Războiul continua.
În timp ce oamenii noștri erau trimiși în Siberia,
multe femei își căutau protectori și se puneau la adăpost de restul gloatei.
Purtați-vă frumos. E un cântăreț. Nu mai avem mult. Hai.
Tot intră și ies. E ca la gară aici.
Mussolini e mort. L-au agățat în ștreang.
Noroc.
Abia plecase Andrei din casă că Anatol s-a și înființat la ușă.
Mi-era teamă că cei doi bărbați se vor lua la harță și eu voi cădea la mijloc.
Nu pot să afirm că maiorul mă violează.
Sunt la dispoziția lui.
O prostituată ? Posibil.
Am întâlnit o singură dată o prostituată.
Lumea zicea să nu vorbesc cu ea, fiindcă e rea.
Dar ce înseamnă rău până la urmă ?
Domnișoară !
Nu !
Ia uite-o cum vine, de parcă nu s-a întâmplat nimic.
- Cât de des ? - De patru ori. Tu ?
Vino !
Nu credeam c-o să te mai văd. Arăți bine. Serios.
Ține. Gem de gutui. Vin de Bordeaux. Ia-l.
- Dar știu că sunteți răsfățați. - Poți spune și așa. Vino.
Ce mă bucur că ești aici.
Vizita Ellei ne înveselise pe toți. Gărzile maiorului ne protejau
și noi bem nestingheriți ceaiul. Ne simțim bine.
- Unde te duci ? - Ce-ți pasă ?
- N-ai voie să intri. - Cine-i acolo ?
Era un flăcău frumos. Și eu i-am spus: "Tinere"
"Vezi să nu ți se descarce pușca de pe umăr."
Și eu mă duceam sus
iar la etajul doi cineva trage un foc dintr-un apartament,
apoi mă apucă de păr și întreabă "Ai sifilis ?" Și eu îi răspund speriată:
- "Nu, nu eu." - Ce idiot.
Ce face soțul tău ?
Era cu mine prima dată când s-a întâmplat. Încă nu și-a revenit.
- Ce părere ai de cavalerii noștri ? - Nu sunt impresionată.
N-au pic de imaginație.
Or avea ei acasă cea mai nouă economie planificată,
dar, când vine vorba de aspectul erotic, sunt ca Adam și Eva.
Asta i-am spus și soțului.
În vremuri de lipsuri, un soț bun nu folosește prea mult.
Ai nevoie de mese regulate pentru o bună viață amoroasă.
- Stomacul e tot ce contează pentru mine. - Nu-i nimic fără mâncare.
Dragoste, durere, iubire, poftă.
- În cinstea noastră. - Cine știe când ne mai vedem iar.
Aveți grijă. Arde.
- Plăcintă de mere. - Condimentată. Numai bună.
Tu ești în inima mea.
Tu ești în mintea mea.
Tu mă faci să sufăr. Nu știu cât de bună sunt pentru tine.
Da. Nu știu cât de bună sunt pentru tine.
Bărbații noștri nu mai sunt cum erau înainte.
Sunt atât de slabi și neputincioși că ți-e și greu să te uiți la ei.
Sexul slab.
Ai vești de la Gerd ?
- Am o întrebare despre sifilis. - Doamne.
- Care sunt simptomele ? - Mâncărimi și usturimi.
- Și mici abcese. - Dar astea apar mai târziu.
Am citit în enciclopedie.
Enciclopedie.
Uite. Un american mi-a dat asta.
Mestecă.
Bună, nu ?
Americanii ăștia.
Arată toți ca vedete de cinema.
Frumoși ca-n filme.
Eu plec acum.
Să-i spui că o să mă întorc.
S-a înțeles ?
Ce este ?
O misiune.
Ne putem baza pe tine ?
În ziua aceasta ?
Voi fi aici.
Unde o să te duci mai târziu ?
Acolo unde e nevoie de mine.
O seară specială cu maiorul.
Conversație plăcută.
Mi-a spus că sunt minunată. Nu-l mai interesa nimic altceva.
Spre deosebire de germani, rușii prețuiau femeile educate.
Dar războiul nu se terminase încă.
Scuză-mă. Ai o clipă liberă ? Avem nevoie de ajutorul tău.
Plecați de aici, copii. Terminăm noi turnul început de voi.
El e.
Bună ziua.
Știi rusește ?
Tradu !
În satul meu, soldații germani...
... au omorât toți copiii.
I-au luat pe toți...
... i-au înjunghiat.
I-au apucat de picioare...
Continuă.
... i-au lovit...
... de pereți...
.... și le-au zdrobit capetele.
Ai auzit asta ?
Sau ai văzut cu ochii tăi ?
Am văzut.
De ce fugi așa ?
Ți-ai uitat chiloții ?
Tu știi rusește ! Spune-i că am familie. Spune-i să mă lase.
Tu știi rusește.
Ajutor.
Unde te duci ?
Te așteptam.
Ce-ai pățit ?
Tovarășe maior.
Vechea Germanie a pierit.
Lasă-l în pace.
El vine la mine, nu eu la el.
Dispari.
De ce ?
Ai tăi i-au spânzurat nevasta.
Atenție. Pe 30 aprilie 1945, Fuhrer-ul s-a sinucis.
Ne-a trădat pe toți cei care îi juraserăm credință.
Fuhrer-ul v-a ordonat să apărați Berlinul,
deși lipsa artileriei grele, a munițiilor precum și situația generală
demonstrează că lupta nu mai are niciun rost.
Cu fiecare oră irosită în lupte,
prelungiți suferințele civililor din Berlin și ale răniților noștri.
Toți cei care vor muri de acum înainte în bătălia Berlinului
își vor fi sacrificat viețile în zadar.
În acord cu Comandamentul Suprem al armatei sovietice, vă ordon
să încetați imediat lupta.
Weidling, general de artilerie și comandant al trupelor de apărare a Berlinului.
Tovarăși soldați și ofițeri ai Armatei a 8-a.
Azi-dimineață, garnizoana Berlinului a capitulat.
Berlinul... e învins.
O să mă întorc la camarazii mei.
În Siberia ?
Și noi ?
Vorbește cu mine, Friedrich !
Vorbește cu mine !
Te-am așteptat.
M-am rugat și am sperat.
Și vreau să-mi arăți că n-am sperat în zadar.
În cinstea victoriei.
Berlinul e învins.
Înapoi în patrie.
Trăiască Armata Roșie.
Trăiască Stalin.
Așteptați o clipă !
Ce avem aici ? Doi pești.
- Incredibil. - Hitler, Goebbels. S-a zis cu ei.
Hai să bem.
Capitulare.
În sfârșit.
Războiul se terminase.
Noi, femeile, tânjeam de mult timp după acest moment. Dar acum ?
Trăiam amarul înfrângerii.
Tot mai mulți oameni vorbesc de lucruri îngrozitoare.
Domnea o atmosferă apăsătoare, incertă.
Rău prevestitoare.
Nu vreau să mă gândesc la asta acum.
S-a terminat totul.
Nu știu.
Nu scapi așa ușor de năpastă.
Ascultă.
Beau și fumează ca toți bărbații.
Sunt un milion de femei în armata rusească.
Vin din toate regiunile. Și noi nu avem uniforme pentru ele.
Cizmele sunt prea mari. Bluzele, hainele... un dezastru.
O fată a venit odată la mine. Cred că se numea Ljuba.
Mi-a spus: "Tovarășe maior, eu cred că voi muri azi".
"Vreau haine noi". Iar eu i-am răspuns: "Nu, ești de mult timp cu noi."
"Gloanțele te vor evita." Două ore mai târziu, a venit iar.
Și iar. Atunci i-am răspuns că da.
A primit o cămașă nouă, cu dungi albe ca zăpada.
Dar era plină de sânge.
Toate femeile soldat se tem că nu vor fi frumoase când vor muri.
Ești fascistă ?
- Ce cauți ? - Sunt toate ocupate.
Comandantul batalionului ?
Asta-mi place la voi, mongolii.
Nu vă lungiți la vorbă.
1.678 de zile
de când sunt în război.
Și acum...
Și ea...
E o târfă, nu ?
Locul acesta e un bordel.
Vino cu mine.
O armă ? Pace ?
Nu !
Războiul s-a terminat !
Mișcați.
Coborâți toți.
Mai repede !
- Coborâți cu toții. - Haide.
Stați.
De unde e arma ?
Al cui e apartamentul ?
Al cui ?
Al meu.
Sunt ale ei ?
Ale ei sunt.
Aceasta e o încălcare a ordinelor Armatei Roșii.
Trăiască Führer-ul.
Executați-o.
Sper să crăpați toți.
Știați de armă ?
- Nu. - Intrați înapoi în apartamente.
Împușcați-le.
Duceți-vă.
- Stați. - Sunt toate niște mincinoase.
Împușcați-le.
Uită de femeie.
- E o fascistă. - M-ați înțeles ?
Nu. Mai întâi veți fi interogate.
- M-ați înțeles ? - Ce faci, tovarășe ?
A ascuns un soldat înarmat. E pasibilă de pedeapsa cu moartea.
Duceți-vă !
O să raportez asta.
Ardeți-le.
De ce ai riscat prostește ? Ne-ai pus pe toți în pericol.
Am răpus bestia fascistă în propriul bârlog.
Garnizoana capitalei germane a capitulat.
Trădătorule.
Am fost prin tot Berlinul ! La hotel Adlon, în Wedding, Kaiserdamm !
Peste tot sunt steaguri roșii.
Steaguri roșii și frumoase, de bună calitate.
Ce e ?
V-ați certat ?
Nu te mai holba. Du-te.
Ce e ?
În cinstea victoriei, comandante. În cinstea lui Stalin.
Stai cu oamenii tăi.
Războiul s-a terminat.
Ia uite ce-am primit.
Ia privește. Ljuba, Marina, Olga, Thekla.
Toate mă iubesc.
E totul în regulă ?
Vrei să mănânci ceva ?
Poftim. Care e mai bună ? Scula lui sau bicicleta mea ?
Și tu cară-te dacă nu vrei să rămâi fără ouă.
Ascultați.
Sărbătorim. Veniți toți. Toți cei din casă. E un ordin.
Hitler al vostru nu e om. E un gunoi mizerabil.
Nu e om.
Gunoi !
- Lenchen, Lenchen ! E scandal sus. - Veniți cu toții sus.
E un ordin !
Umple-l.
De ce stați acolo ? Avem oaspeți.
De ce vă e frică ?
Privește jos. Ce vezi ?
Soldați.
Ruși. Fiare, animale, așa cum spuneți voi.
Și pe bună dreptate !
Niciunul din noi n-ar ezita o secundă ca să împuște un german.
Sângele vostru ne pătează uniformele și suntem mândri de asta.
Nimeni nu voia să meargă la război.
Cei mai mulți nici nu știau ce este Germania.
Și acum vino cu mine !
Ce se întâmplă aici ? Aveți grijă. E lemn de mahon.
Dă-mi drumul !
- Dansează tu. - Ce v-a apucat ?
Asta e sufrageria mea, nu sală de dans. Ai înțeles ?
- E fantastic. - Nu e sală de dans.
Beți Schnaps, Vodka. Schnaps e bun.
Tu !
Să cânt ? El vrea să cânt. Dar n-am de gând să cânt.
- Ce vrea ? - Tu ce crezi ?
- Nu. - Cum adică nu ?
Nu.
Asta-i Europa !
De ce nu ? Eu mă uit la tine și tu, nimic.
Poate data viitoare.
În cinstea ta.
Eu Anatol.
- Știu. - Bärbel.
Inima mea strigă: Bärbel.
Cânt la vioară. La violină.
La pian cânți ?
Într-o orchestră, dar acum nu. Mi-am pierdut vioara.
Foarte bine. Și eu vreau să cânt la pian.
De ce nu te duci sus ?
- Să merg ? - Da, ar fi bine.
Ar fi bine să mergem toți.
- Vii cu mine ? - Mai târziu.
- Serios ? - Da.
Mă bucur că ești aici.
Vreau să te strâng în brațe.
Pentru tot restul vieții.
Eu locuiesc aici, tu în Moscova.
Nimeni n-are brațe așa de lungi.
Încearcă.
Maiorul m-a rugat să-i spun Andrei. "De ce nu ?", mi-am zis eu.
"Războiul s-a terminat." S-a uitat lung la mine.
"Toți nou-născuții țipă după război" mi-a spus el.
Nimeni și nimic, nici un om, nici un popor nu va opri acest ciclu.
Numai moartea.
Mai încet. Amețesc.
Atenție toată lumea.
Ascultați.
Acum urmează cântecul:
"Sunt îndrăgostit de tine."
Bärbel.
Dansați.
Vino.
Nu mai suntem un popor, suntem o populație.
E vorba de persoanele care se organizează într-o democrație
și lucrează pentru a relansa economia.
Dansați. Veniți.
Trebuie să privim în perspectivă.
Țările europene vor renunța la granițe și se vor uni.
Asemeni lui Napoleon, puterile învingătoare vor reorganiza harta politică.
Deci o să devenim republică sovietică cu o economie planificată ?
Mulțumesc.
Vă simțiți bine, domnule Hoch ? Trebuie să fim pragmatici.
O să ne fie mai bine.
Mai încet.
Bea.
Uniunea Sovietică e abia la începutul dezvoltării sale.
Vom vedea ce ne rezervă viitorul.
Îți iubești țara.
Și eu pe-a mea.
Mama mea spunea
că o să mă mărit cu un bărbat care știe să cânte la pian.
Toți se întrebau cum o să fie această zi.
Eu nu.
Niciodată.
Nu voiam s-o cunosc.
De ce nu ?
Dacă nu-mi spui, atunci o să-ți spun eu, Andrei.
Războiul ne schimbă cuvintele.
"Dragoste" nu mai înseamnă ce înseamna odinioară.
Și totuși,
încă mai vreau...
ca soțul meu să-și găsească nevasta pe care a lăsat-o în urmă.
Stai.
Noi, femeile, suntem marcate pe viață.
Dar acum, în acest moment,
mă simt foarte bine.
O să aduc niște ceai. Mai are Ilse.
'Neața, Lenchen ! S-a trezit cineva ?
- Unde e Vania ? - La muncă.
Și mami ?
Ilse ?
Ilse.
Ilse, scoală-te.
Gerd, îți mai amintești ? Era într-o joi.
Să mergem la Felix.
În aer plutea miros de rășină.
Am fost învăluiți de un nor de fluturi.
Și tu îi cunoșteai pe toți.
Albăstrui, gălbui, roșiatici, Coada Rândunicii și alții.
Un fluture galben-cafeniu pătat cu albastru stătea în drum la soare.
Ai spus că se numea Pelerină de Doliu.
Am avut parte de multe lucruri în viață. De prea multe.
Maiorul a pierdut totul.
Era un idealist rus.
Se comportă așa cum consideră că ar trebui să fie lumea.
Un apostol sovietic.
Dar îmi place. Cu cât vrea mai puțin de la mine, cu atât îl plac mai mult.
Foarte mult.
Andrei !
Andrei.
Andrei nu mai e aici.
A fost transferat.
Unde ?
Nu știu.
La revedere.
Păsările tac, clopotele nu mișcă.
Nu așa se spune ?
Ia loc.
Atelierul.
E intact ?
- Nu locuiesc singură aici. - Știu.
Ucrainiencelor le place așa.
Ține. E pentru tine.
Sunteți niște nerușinate.
V-ați dat seama de asta, nu ?
Mi-e și scârbă să vă privesc.
Atenție.
- Vreau să-ți mulțumesc. - Pentru ce ?
Pentru că am avut ocazia să te cunosc.
Ai grijă de tine.
Cum o să ne mai ducem viața ?
Transferat. Așa spun ei.
Un transfer cu toate onorurile.
În Siberia. Cine știe ?
Gerd.
Dragul meu Gerd.
Ce-o să facem acum ?
Să dăm timpul înapoi ?
Înapoi la primele tale cuvinte ?
"30 de minute", mi-ai spus.
"Lasă-mă doar 30 de minute și n-o să vrei să mă mai părăsești."
Ce ?
Niciun răspuns.
Două zile mai târziu, el a plecat.
Nu știu dacă o să se mai întoarcă.
Sunt surprinsă că nu simt nicio durere. Am prea multe de făcut.
Trebuie să caut bucăți de cremene.
Trebuie să curăț podeaua apartamentului și să caut niște flori.
Ieri am găsit niște liliac.
Oare Gerd se mai gândește la mine ?
Cine știe.
Poate o să-și asculte inima odată și o să ne mai vedem. Cândva.
Traducerea și adaptarea Mihai
Când jurnalul "Anonyma" a văzut lumina tiparului în Germania în 1959,
publicul l-a respins cu indignare.
Era un afront la adresa femeilor germane.
Șocată de reacția contemporanilor,
autoarea a interzis publicarea altor ediții până la moartea ei.
Chiar și după moarte, numele n-avea să-i fie dezvăluit.