Uskomaton on tapahtunut.
Se tapahtui huhtikuun 26. vuonna 1945.
Venäjän armeija oli saartanut Berliinin ja
eteni kohti Reichstag'ia, katu kadulta.
Tuona päivänä pystyi näkemään auringon pilvien takaa
ja syreenien tuoksu leijui hylätyissä puutarhoissa.
Mistä minä aloitan?
Mitkä ovat oikeat sanat?
Toimittajana olen matkustanut 12 maassa.
Olen asunut Moskovassa, Pariisissa ja Lontoossa.
Minä nautin asumisesta Pariisissa ja Lontoossa.
Mutta tulin takaisin.
Halusin olla osa sitä.
Nimeni ei merkitse mitään.
Minä olin vain eräs monista joka uskoin maani kohtaloon.
Epäilykset
olivat heikkoja varten.
Varsova, Brysseli, Pariisi. Loputon riemuvoitto.
Venäjältä puuttuu johtajuutta.
Kun he toipuvat,
tulemme olemaan Moskovassa.
Anteeksi jos tunkeudumme, mutta tämä sattuu olemaan sotaa.
Sinä päivänä kun Gerd lähti,
hänen saappaansa kaikuivat talossa.
Olimme vakuuttuneita että hän oli oikeassa. Me hengitimme kaikki samaa ilmaa ja
se oli myrkytettyä.
Hän auttoi minulta takin...
Venläisillä ei ole aavistustakaan mikä heihin tulee osumaan.
Me lähdimme Sorbonneen rupattelimme pois Ranskan.
Ja hän luuli että minä olin yksi noista suurista vaaleista Ruotsalaisista.
Minä jätin sen huomiotta saadakseni olla hänen kanssaan.
Sitten hän pysähtyi ja sanoi,
"Ah, une fille du Fuhrer."
Ja sen oli sen loppu. Mikä harmi.
Yksi asia! Ilman musiikkia...
haluaisin meidän...
pysähtyvän hetkeksi ajattelemaan miehiämme jotka ovat hajallaan ympäri Eurooppaa
ja sillä tavalla, saadaksemme heidät kanssamme täksi illaksi.
Juoskaa!
Menkää pois sieltä!
Menkää!
Tulkaa tänne!
Pian!
Ei univormuja tai aseita, tai he ampuvat meidät.
Felix, missä sinä olet?
Onko kukaan nähnyt minun poikaani?
Ei uutisia. Ei käskyjä.
Ei mitään! Kukaan ei välitä meistä paskaakaan.
Lenchen?!
Missä sinä olet?
Joissain osissa kaupunkia heidät on toivotettu tervetulleiksi.
Russki swine!
He ovat olleet kirjanmyyjiä.
Toisinaan he puhuvat ranskaa.
Ja tuo apteekkarin leski.
Hänen miehensä paransi kerran Hindenburg'n päänsäryn.
Se on kaikkialla.
Nyt me astumme kuolleiden naisruumiiden päälle
vain saadaksemme purkin hilloa.
tuo on Frau Binder, muusikko. Hänen miehensä on kadonnut.
Voiko joku auttaa minua?
Hän ei voi hengittää! Hän...
Katsokaa minua!
Minä kirjoitan sen ylös,
Gerd, että saat lukea.
Pidätkö siitä?
Kiitos.
Hän kotoisin Silesia'sta.
Liikaa kestettävää.
Pitäkää kiirettä!
Menkää tuonne alas!
- Mami? - Älä pelkää. Minä olen tässä.
Seis!
Berliinin asukkaat!
Tämä kadun asukkaat!
Kaikki aseet on luovutettava välittömästi!
Tämä on viimeinen mahdollisuutenne.
Luovuttakaa aseenne!
Tämä on viimeinen mahdollisuutenne.
Menkää eteenpäin! Tuonne!
Liikettä!
Menkää sinne päälle!
Siirtykää takaisin! Varovasti!
Tätä tietä! Pitäkää kiirettä!
Varovasti!
Toveri Eversti! Miehet ovat jo melkein saavuttaneet
aseman.
Määräys oli päästä Reichstag'iin
Kyllä, herra, toveri Eversti!
Eikö Reichstag'iin? Miksei? Se on niin lähellä!
Me jatkamme matkaa, jumalauta!
Tämä on käsky!
Varmistakaa sivut!
Kuuletteko te minua?
Mitä... mitä te haluatte?
Puhutteko venäjää?
Venäjää.
Tulkaa!
Syökää.
Sota kaput.
Nainen...tule!
Syö.
Sota kaput, nainen.
Ei pelkää. Ei pelkää.
Me emme voi antaa heidän haudata meitä tänne.
Nainen, tule.
Ei pelkää!
Tule, tule!
Ei pelkää!
- Tule! - Kauniita tyttöjä!
Tulkaa tänne!
Olkaa kilttejä niin saatte jotain syötävää!
Perunoita. Oikein hyvä.
Saanko minä?
Kuka tietää kuinka tämä toimii? Hei, ukrainalainen, tiedätkö sinä?
Tässä ovat siis meidän venäläiset vapauttajamme!
Ikionnellisia. Ilmeisesti yllätys heillekin
päästä näin pitkälle.
Minä tunnen heidät, heidän sandaalinsa, kylänsä ja nuhjuiset uudet rakennuksensa,
joista he ovat niin ylpeitä.
He eivät rasita itseään.
Hei!
Virtsaa! Kokeile vähän virtsaa!
- Se riittää! - Ei, vakavasti...
Sinun virtsasi on liian vanhaa.
Minun oli tapana virtsata saadakseni kenraalini
Leningrad'ssa takaisin jaloilleen...
Älä viitsi!
Se on totta!
Mitä he siis tekevät tuolla?
Olkaa hyvä!
Aviomies?
Aviomies ja kaksi lasta.
Tule!
Nyt!
Päästäkää minut läpi!
Ei!
- Te ette kuulu tänne! - Päästäkää minut!
Minä en tehnyt mitään!
Useimmat maanmiehistäni ovat nyt hyvin viisaita kun on kyse oman nahkansa pelastamisesta.
- Te vaarannatte meidät kaikki! - Tuo silesialainen tyttö oli helppo uhri.
Jatkakaa!
Tässä, pian. Tuo kattohuoneisto oikealla.
Pian! Menkää!
Ottakaa se ja menkää!
Menkää!
Sanokaa jotain! Te puhutte venäjää!
Te ette voi antaa heidän tehdä tätä!
Kaunis nainen!
Sotilas!
Miksi te otatte naisen...
...joka ei halua?
Halukkaat naiset ovat likaisia.
Avatkaa!
Ei täällä.
- Missä? - Me olemme melkein siellä.
Seis! Tulkaa takaisin!
Komentaja...
- Minä etsin komentajaa. - Mikä on hätänä?
Oletteko te komentaja?
Minä... me tarvitsemme apua.
Oletteko te komentaja?
Useita komentajia. Me olemme kaikki komentajia.
Kenet te haluatte?
Majuri...
Me tarvitsemme teidän apuanne.
Kaikki miehemme ovat terveitä.
Frau Hitler!
Meidän maamme on raunioina.
Gerd, muistatko sinä ensimmäiset sanasi?
Sinä sanoit, "Kolmekymmentä minuuttia."
"Anna minulle kolmekymmentä minuuttia etkä koskaan jätä minua."
Jumala meitä auttakoon!
Takaeteinen.
Tuo leski tarjosi minulle paikan missä olla.
Hän johdatti tien...
asuntoon joka oli hämmästyttävä kyllä ehjä.
Minä suostuin.
Ja täällä...
te voitte olle ainakin toistaiseksi.
Muutto oli hyvin helppo. Muutama askel studiostani.
Pusero, muutamia kirjoja ja joitain nuotteja.
- Te voitte jäädä jos tahdotte. - Kiitos.
Minä haluaisin.
Voikaa hyvin.
Minun olisi pitänyt katsella hieman ympärilleni.
Mutta me emme koskaan näe mitään.
Ja tarina jatkoi kulkuaan.
Tämä oli hieno paikka.
Kuinka...
...sinä löysit minut?
Minä etsin joka kellarista.
Kuinka usein?
Usein.
Joenrannat olivat verhoutuneet vihreään.
Puut hengittävät kevyesti, syvään.
Me jatkamme taistelua rohkeasti.
Tämän sodan viimeiseen taisteluun.
Tähän toukokuuhun oli pitkä matka.
Se vaati paljon voimaa ja rohkeutta.
Mutta nyt me olemme taas vapaita.
Ja seisomme ylpeinä vartiossa!
Terve, toukokuu!
Sotilaamme ja minä...S aseet...
Niiden pitäisi olla poissa!
Kyllä.
Eilen pumpulla,
oli minun vuoroni, ja joku ilmeistyi paikalle
kahden Rautaristin ja yhden Saksalaisen kultaristin kanssa.
Ja hän otti minun ämpärini jalosti.
Minä sanoin, "Mikä kunnia. En ole tottunut tällaiseen." Hän sanoi,
"Teidän on oltava vahva, rouva."
"Koska jos venäläiset tekevät vain murto-osankaan siitä mitä me teimme
heille viimeisten neljän vuoden aikana..."
Ja hän sanoi...
...silloin tällä hetkellä Saksaa ei olisi olemassakaan.
"Tällä hetkellä"? Kukaan ei enää sano niin.
Minulla on kysymys.
Kuinka sanotaan: Anteeksi, onko teillä sanakirjaa?
Hän ei tarvitse sitä siihen mitä haluaa.
Lenchen!
Tulkaa meidän kanssamme!
Mennäkö heidän kanssaan?
Minne?
Meidän taloomme tunkeuduttiin muutamaksi seuraavaksi päiväksi.
Yötä päivää.
Eräs nainen hirttäytyi.
Toinen ammuttiin kuoliaaksi. Ketään
ei säästetty.
Kaikki tunteet ovat kuolleet.
Lenchen!
- Mikä tuo on? - Kartta.
Minne sinä olet menossa? Tule tänne!
Tänne!
"Työn orjat sorron yöstä nouskaa, maan ääriin kuuluu kutsumus."
"Nyt ryskyin murtuu pakko valta, tää on viime ponnistus.."
Menkää pois!
Minä...
Minä rakastan sinua!
Hei.
Älkää, olkaa kiltti!
Ihanaiseni!
Minä tulen takaisin.
Ihanani!
Minä olen nuori mies.
Te pelästytitte minut.
Me selviydymme.
Hinnalla millä hyvänsä.
Minne?
Me olemme täällä!
Missä he ovat nyt? Meidän pelastajamme? Suuret armeijat?
Sota ja kuoleminen olivat ennen miesten töitä. Nyt tätä on joka puolella.
Saatanan venäläiset!
Upseeri, kenraali, komentaja. Minä nousen korkeimpaan arvoon.
Alkaen tästä hetkestä, minä päätän kuka minut saa.
Ei, ei, ei.
Pois sieltä! Se on edelleen minun sänkyni!
Te voitte suojella meitä sohvalta. Etsikää sanakirjasta: "suojella".
Näin. Ei teidän tarvitse nukkua minun sängyssäni.
Ymmärsittekö te minua?
- Missä majuri on? - Odota.
Fraulein! Ketä te etsitte?
Hei, blondi! Miksi niin synkkä?
Miten olisi jos pesisit selkäni saippualla?
Kenen kanssa sinä haluaisit puhua?
Sinun.
Poistukaa!
Saanko minä istua?
Ei!
Meidän taloomme hyökättiin eilen
ja monet naiset raiskattiin.
Minä en tiedä siitä mitään.
Teidän velvollisuutenne on auttaa.
Auttaa ketä?
Omia ihmisiäni vai teidän?
Minua.
Mitä nuo muutamat minuutit merkitsevät?
Se on hyödytöntä.
Puhutteko venäjää?
Mitä te haette?
Etsittekö upseeria?
Upseeria?
Kaikki naistensa kanssa. Mutta minä olen täällä.
Luutnantti, saanko minä puhua kanssanne?
Useat parvekeet talossamme ovat saastan peitossa.
Voittetko te auttaa meitä?
Paha juttu.
Fraulein!
Te ja minä, tänä yönä?
Minä Anatol.
Te ja minä...
Se on niin yksinkertaista.
Juuri silloin minä vannoin ettei kukaan
koskisi minuun, jos en minä antaisi lupaa. Ei mistään hinnasta.
Tulkaa sisään! Seuratkaa meitä!
Aika mennä ystävienne luo.
Hei!
Tuo on minun mieheni!
Ymmärrätkö?
Minun mieheni!
Sinun on ymmärrettävä.
Kaikki ihmiset ovat pahoja.
Minä en ymmärrä häntä. Hän ei lähde.
Mitä te teette? Se on mahonkia!
Rauhoittukaa! Menkää keittiöön!
Minä Charkov!
Hän on kotoisin Charkov'sta.
Minä teollisuusvirkailija.
Kirjanpitäjä.
Ei! Minä kirjanpitäjä!
Sinä kirjanpitäjä!
Me kirjanpitäjiä!
Kaikki hyvin!
Sellaista elämä on. Ymmärrättekö?
Sinä, ihana!
Nämä venäläiset ovat loistavia. Niin täynnä elämää!
On jo korkea aika
että tämä paska loppuu.
Aivan. Kun minä menen takaisin Charkov'iin,
aion mennä naimisiin ja rakentaa talon,
hankkia lapsia, työskennellä kolhoosissa, ja hänestä tulee minun kirjanpitäjäni.
- Oletko sinä ammattisotilas? - En.
Minä...päiväkirja!
- Maitoa! - Päiväkirja?
Lehmä!
- Tuo on mielenkiintoista. - Ei mielenkiintoista! Maitoa
ja maitoa...
Voi paska! Katso tätä!
Minun palkintoni!
Se ei ole mitään! Tässä!
- Tämä on palkinto! - Tuo ei ole palkinto!
Tässä! Katso tätä!
Tämä on oikea palkinto.
Minun lahjani neideille! Suudelmista!
Missä kylpyhuone on?
- Kylpyhuone eteisessä. - Kiitos.
Haluatteko syödä jotain muuta?
Sinut.
Haluatko minun kyrpääni? Ei haittaa kenen!
Kyrpä on kyrpä!
Miksi Venäjä?
Miksi?
Mikä teitä ihmisiä vaivaa?
Miksi Venäjä?
Tämä on majuri...
Pelkäänpä että olen unohtanut hänen nimensä.
Hän on pataljoonan komentaja. Ei heillä ole komentajaa.
Tiesitkö sinä
että saksankieli on ensimmäinen vieras kieli jota he opiskelevat?
Sen selville saamiseksi tarvitaan sota.
Voinko tehdä jotain hyväksenne?
Hei, mongooli!
Tulitko sinä Moskovasta saakka tänne, että saat tarjota vettä saksalaiselle?
Vai kylpeekö majurimme ruusuntuoksussa?
Saksalainen tuote.
Minä olen vastuussa majurista.
Jatkakaa. Minä tulen aivan kohta. Jatkakaa!
Jatka matkaasi, mongoli!
Jatka menoa! Mene!
Juokse, mongoli!
Sitten putosi pommi naapuritontille
ja se pirstoi kokonaisen talon tikuiksi.
Sekä heidän sikansa räjähti palasiksi!
Eikä se ollut enää syötävää.
Tässä!
Menkää, Masha!
Suokaa anteeksi
- käytökseni. - Poistukaa.
Berliini on meidän!
Tässä!
Minä käskin heidän kaikkien mennä.
Saanko istuututa?
Tulkaa tänne.
Kuten haluatte.
Eikö?
Raiskaukset jatkuvat.
Heitä on joka puolella, joka kodissa.
Me olemme nyt venäläisiä, Heidän palveluksessaan.
Ja meidän naisten on pysyttävä hiljaa.
Tai kukaan mies ei tule koskaan enää koskemaan meihin.
Saksa-parka.
Viekää minut mukaanne.
Yhdeksäntoista sotilasta.
Neljä! Neljä naista!
Berliini on yksi suuri ilotalo!
Katsokaa tätä! Heillä on kaikkea!
Heillä on jalokiviä! Rahaa! Taloja! Ja he sotivat! Kusipäät!
Riittää!
Mitä minä ajattelen heistä?
Joskus minusta tuntuu että voin sietää mitä tahansa.
Kunhan se tulee sellaisenaan
eikä aiheuta minulle sydänkohtausta.
Minun on hyvä olla.
Ja venäläiseni
voi paremmin.
- Oliko joku täällä? - Ei.
Mikä tervehdys!
Rouva, minä toin teille kosijan.
Anatol
on mustalainen.
Tulee ja menee kuinka hänelle sopii.
Ei suojelija.
Auringonpaisteeni.
Luuletteko...
...luuletko että Führer hylkää meidät?
En.
Ei koskaan.
Tässä.
Onko siinä kaikki?
Minulla on päänsärkyä.
Mihin sinä olet menossa?
Hakemaan sinulle jotain syötävää, vaikka se olisi viimeinen tekoni.
Miksi tuo Reichstag? Haistakoon paskat! Ja haistakoon Reichstag paskat!
Sitten hän otti minusta kiinni ja heitti minut sängylle,
ja yhtäkkiä hänestä tuli hyvin kyllästyttävä
kuin pieni lemmikkieläin.
Ja jälkeen päin hän antoi minulle kohteliaisuuden.
Hän sanoi,
"Ukrainalaiset ovat tällaisia."
"Ja sinä olet tällainen."
Mutta...
hänellä oli pahanhajuinen hengitys.
- Voi, te olette te! - Hyvää huomenta.
Me tuomme teille aamiaista.
Seuraavana aamuna, muutaman korttelin päästä sieltä, missä sota raivosi
tuli majuri kaikkine miehineen.
- Hyvää huomenta. - Huomenta.
Leski joka oli paikalla oli pekoninpalan takia
surissut ympäriiinsä kuin mehiläinen.
Ja Herr Eckart, meidän Volkssturm-miehemme, oli valmiina antautumaan
Tätä tietä!
Venäläistä hevosta.
Mikä tämä on?
Sokeria! Meillä on sokeria!
Ja pekonia ja salamia...
Mitä herkkuja!
Mutta ei kaikille.
Sitten saapui ratsuväki,
takit lensivät, miekkoja kohoteltiin, hevoset huohottivat.
Kun hevonen hyökkää,
sillä on uskomattomat voimat.
Ja koko lumivyöry hyökkäsi
tankit, tykistö, konekiväärit.
Tuhosivat heidät kaikki!
Teidän sotilaanne päihittivät meidät, mutta luopuivat aseistaan
ja pakenivat. Saksalaiset sotilaat.
- Sotilaat, upseerit, jokainen! Peloissaan! - Älä ole niin julma.
- Me emme aloittaneet sotaa. - Istu alas!
- Ja lakkaa loukkaamasta emäntiämme. - Riittää!
Minä Kaukasialaisilta Vuorilta. Ymmärrätkö?
Kaukasialaiset Vuoret suuria, niin kauniita.
Aurinko, vuoret, sininen taivas!
Kauniita tansseja ja naisia!
Makeita kuin rypäleet.
Ja Pushkin oli siellä maanpaossa.
Minä en välitä Pushkin'sta. Minä haluan mennä kotiin.
Kotiin, ymmärrätkö?
Vaimoni ja lasteni luokse.
Ymmärrätkö? Ja sinä sanot Pushkin?
Minä haluan vaimoni.
Minun vaimoni.
Ymmärrätkö?
Mitä sinä tiedät fasismista?
Fasismista?
Se tulee sanasta fascio.
Se tarkoittaa "kimppu ruokoja". Hyvin vanha sana. Roomalainen.
Emännällemme!
- Aivan! - Nainen
joka on selvästi viisas!
Aivan kuten sinä! Hyvin viisas!
En minä ole nainen!
Saksalais-
Venäläiselle ystävyydelle!
Eläköön!
Tarkastakaa jokainen asunto!
Ulos!
Senkin kusipää! Saasta!
Seis!
Riittää!
Te tiedätte Stalin'n asetukset!
Lopettakaa nyt!
Entä jos en lopeta? Ammutko sinä minut?
Jos minun täytyy, niin minä ammun sinut.
Hän toimii minun määräysteni mukaan.
Seis!
Eräs nuori saksalainen varasti ruokaa.
Hän on aseistettu.
Kuka asuu tuolla ylhäällä?
Kuka asuu tuolla?
Asuuko siellä ketään?
Ei.
Sinä valehtelet! Sinä valehtelet, narttu.
Minä syljen Saksalle ja Berliinille!
Me voitimme heidät!
Minä syljen niiden päälle!
Pois minun tieltäni!
Seis!
Minä tapan sinut, senkin kusipää!
Jokainen,
jolla on hallussaan ase tai joka piilottaa jotakuta
joka on aseistettu ammutaan välittömästi!
Ja talo tullaan hävittämään maan tasalle!
He eivät tule koskaan antamaan sinulle anteeksi!
Voisinko minä saada jotain juotavaa?
Sinun on lähdettävä.
Mitä sinä täällä teet?
Minä en aio mennä Siperiaan.
Minä en mene.
Seuraavien parin päivän aikana majuri tuli ja meni.
Se tarkoitti suojelua kaikille.
Hän toi kynttilöitä, sikaareja ja paljon lahjoja
jotka leski nopeasti sulloi pois kaappeihinsa.
Tavallaan,
oli alkamassa uusi aika.
Monet venäläiset miehet leikkivät mielellään joulupukkia.
Miksi meidän naisten olisi pitänyt estää heitä?
Tuo on aivan liikaa!
Majuri puhuu kaunista venäjää
ja hän kertoi minulle enemmän kuin halusin tietää.
Minä tiedän hänen pankkitilinsä, hänen vanhempiensa,
sekä veljiensä nimet.
Te olette meidän vieraamme tänään.
Istukaa nyt alas.
Te olette niin vanhanaikainen.
Minusta oli ihana koskettaa häntä.
Mennään!
Sota jatkoi raivoamistaan.
Sillä aikaa kun miehemme lähetettiin Siperiaan,
monet naiset myivät suojelijansa
ja heistä tuli tabu muille.
Varovasti! Se on Singer.
Ei paljon pitemmälle. Pitäkää sitä ylhäällä!
Sisään ja ulos, sisään ja ulos! Täällä on kuin rautatieasemalla.
Mussolini on kuollut! Hänet hirtettiin ylösalaisin!
Andrei oli tuskin lähtenyt
kun Anaton ilmestyi.
Minä pelkäsin kuollakseni kun nuo kaksi alfa-urosta tapaisivat
minä heidän välissään.
En voi oikeastaan väittää että majuri raiskaa minut.
Minä olen hänen käytössään.
Kuin huora?
Ehkä.
Olen tavannut huoran vain kerran elämässäni.
Ihmiset sanoivat etten puhuisi hänelle, että hän oli paha.
Mitä sekin oikeastaan tarkoittaa? Paha.
Nuori nainen!
Ei!
No, no...
Hän astuu esiin ikäänkuin kaikki olisi hyvin.
Kuinka usein?
Neljästi. Entä sinä?
Tule mukaan!
- En uskonut että koskaan enää tapaisimme! - Sinä näytät hyvältä!
Ihan totta!
Tässä. Päärynähilloa.
Oikeaa Bordeaux'ia. Ota se!
Mitä laatua! Sinä olet hemmoteltu!
Voi sen niinkin sanoa.
Minä olen niin iloinen että sinä olet täällä.
Elke'n käynti piristi meitä kaikkia.
Majurin vartijat suojelevat meitä
kun juomme teetä rauhassa. Se tekee meille oikein hyvää.
- Mihin sinä olet menossa? - Mitä se sinulle kuuluu?
- Sinä et voi mennä sisään. - Keitä siellä on?
Niin minä sanoin, "Nuori mies,
tuo ase olallanne voi vahingossa laueta."
Entä minä? Minä olin menossa yläkertaan,
ja joku toisessa kerroksessa laukaisi sisältä
ja tarttui minua hiuksista ja sanoi, "Sinä syfilis."
Minä olin kauhuissani ja sanoin,
"Ei, en minä!"
Mikä typerys.
Kuinka miehesi voi?
Hän oli kanssani ensimmäisellä kerralla ja on edelleen hieman järkyttynyt.
- Mitä te pidätte meidän seuralaisistamme? - Eivät tee suurtakaan vaikutusta.
Heillä ei ole mielikuvitusta.
Kotona heillä saattaa olla nykyaikaisin suunitelmatalous,
mutta mitä erotiikkaan tulee, he ovat kuin Aatami ja Eeva.
- Niin minä sanoin miehelleni. - Meidän niukoilla annoksillamme,
teidän uskollisesta miehestänne ei ole paljon parempaan.
No...
arvelen että kunnolliseen rakkauselämään tarvitaan säännöllisiä aterioita.
Minä keskityn vatsaani.
Ei ruokaa, ei hauskanpitoa.
Romanssi, tuska, rakkaus, halu...
- Meille! - Kippis!
Kuka tietää koska me jälleen tapaamme!
Varovasti!
Se on kuuma!
- Omenapiirakka! - Kyllä, muruinen.
Se laulaa minulle.
Sinä, sinä, sinä olet sydämeni
Sinä, sinä, sinä olet mieleni
Sinä, sinä aiheutat minulle sellaista tuskaa
- Sinä et tiedä kuinka hyvä minä olen. - Voi, kyllä...
Sinä et tiedä kuinka hyvä minä olen.
Meidänkään miehemme eivät ole mitä he tapasivat olla. He ovat niin heikkoja.
On vaikeaa katsoa heitä.
Heikompi sukupuoli.
Oletko kuullut Gerd'stä?
Minulla on yksi kysymys syfiliksestä.
Voi Jumala!
Kuinka sinä sait selville?
Kutittaa, pistelee.
Ja pieniä paiseita.
Ne ilmestyvät myöhemmin.
Minä luin sen tietosanakirjasta.
Tietosanakirjasta!
Tässä, eräs amerikkalainen antoi tämän minulle.
Pureskele sitä!
Hurjaa, vai mitä?
Amerikkalaiset...
He ovat kaikki kuin näyttelijöitä.
Komeita, kuin elokuvista.
Minä lähden.
Sano hänelle
Minä palaan!
Kuulitko sinä?
Mikä nyt on?
Tehtävä.
Voimmeko me luottaa sinuun?
Kun se päivä tulee.
Minä tulen olemaan täällä.
Mihin sinä aiot mennä... myöhemmin?
Sinne missä minua tarvitaan.
Erityinen ilta majurin kanssa.
Hyvä keskustelu.
Hän sanoi että minä olisi ihana.
Mikään muu ei merkinnyt hänelle.
Päinvastoin kuin saksalaiset, venäläiset miehet arvostivat koulutettuja naisia.
Mutta....
sota ei ollut vielä ohi.
Anteeksi.
Onko sinulla hetki aikaa?
Me...
Me tarvitsemme sinun apuasi.
Tulkaa lapset. Menkää pois huoneesta.
Me rakennamme tornin valmiiksi.
Se on hän.
Hei.
Oletteko venäläinen?
Kääntäkää!
Minun kylässäni, saksalaiset sotilaat...
...tappoivat kaikki lapset.
He ottivat heidät...
...pistivät heidät kuoliaaksi.
He ottivat heitä jaloista...
Jatkakaa!
...heittivät heidät...
...muuria vasten ja...
...murskasivat heidän kallonsa.
Kuulopuheita?
Vai näittekö te sen?
Minä näin sen.
Hei, mihin nyt on kiire?
Unohditko sinä alusvaatteesi?
Sinä puhut venäjää! Sano heille että minulla on perhe!
Sano hänelle että jättää minut rauhaan!
Sinä puhut venäjää!
Apua!
Minne sinä olet menossa?
Minä odotin sinua.
Mikä on hätänä?
Toveri majuri.
Vanha Saksa on lopussa.
Pitäkää kätenne irti hänestä!
Hän tulee minun luokseni.
Minä en mene hänen luokseen.
Mene pois!
Miksi?
Teidän kansanne hirtitte hänen vaimonsa.
Berliinin vastarintaliike!
Huhtikuun 30, 1945.
Führer tappoi itsensä,
ja petti heidät jotka
vannoivat hänelle uskollisuutta.
Fuhrer'in määräykset olivat teille
jotta puolustaisitte Berliiniä.
Mutta raskaan tykistön ja ammusten puute
ja koko tilanne jatkaa taistelua edelleen on käynyt
tarkoituksettomaksi.
Jokainen tunti jonka jatkatte taistelua
pidentää Berliinin siviiliväestön
sekä haavoittuneiden kauheaa kärsimystä.
Kaikki nuo jotka kuolevat nyt Berliinin taistelussa
uhraavat itsensä tyhjän vuoksi.
Neuvostoarmeijan Ylijohdon kanssa tehdyn sopimuksen mukaisesti minä määrään teitä
välittömästi lopettamaan
kaikki taisteluoperaatiot.
Weidling,
Tykistön kenraali
ja Berliinin alueen
Puolustusvoimien komentaja.
Kahdeksannen Punaisen Armeijan toverit sotilaat ja upseerit,
tänä aamuna on Berliinin Garrison
antautunut!
Berliini
on voitettu.
Minä menen takaisin omieni luokse.
Siperiaanko?
Entä me?
Puhu minulle, Friedrich!
Ole kiltti!
Puhu minulle!
Minä odotin sinua!
Minä rukoilin.
Ja minä toivoin.
Minä rukoilin ja toivoin.
Ja nyt minä haluan että sinä
edes yrität
seisoa rinnallani.
Voitolle!
Berliini on voitettu!
Kotimaahan!
Eläköön Punainen Armeija!
Eläköön Stalin!
Hetki vain!
Mitä meillä täällä on?
Kaksi kampelaa!
- Uskomatonta! - Hitler,
Goebbels... kaput!
Loistavaa! Juodaan!
Valloitus.
Vihdoin viimein.
Sota on ohi!
Kuinka me naiset odotimmekaan sitä.
Mutta entä nyt?
Hyvin katkera tappio.
Useammat ja useammat ihmiset puhuvat kauheista asioista.
Tunnen aavemaisesti jotain ilmassa.
Pahaa ja uhkaavaa.
En halua ajatella sitä nyt.
Se on kaikki ohi.
Minä en tiedä.
Minä pelkään että epäonnella on enemmän mielikuvitusta.
Kuuntele.
He juovat ja polttavat kuten miehet.
Venäjän armeijalla on miljoona naista.
Heitä tulee joka puolelta.
Meillä ei ole univormuja.
Saappaat ovat liian suuret. Paidat ja takit... katastrofi.
Yksi tytöistä tuli luokseni. Minä luulen että hänen nimensä oli Luba.
Hän sanoi,
"Majuri, minä luulen että saan tänään surmani."
"Minä haluan puhtaat vaatteet." Minä sanoin, "Ei!"
"Sinä olet ollut kanssamme jo kauan. Luodit välttelevät sinua."
Hän tuli takaisin kahden tunnin päästä. Ja uudestaan ja uudestaan.
Joten minä sanoin, "Kyllä."
Hän sai uuden paidan
jossa oli täällä nauhoja.
Valkoisen kuin lumi.
Se oli aivan veressä.
Kaikki naissotilaat pelkäävät etteivät ole tarpeeksi kauniita kuollessaan.
Oletko sinä fasisti?
Mihin sinä olet menossa? He ovat kaikki jo varattuja!
Pataljoonan komentaja?
Tuosta minä pidän teissä mongoleissa.
Ei yhtään liikaa puhetta.
1,678 päivää.
Minä olen ollut sodassa.
Ja nyt...
Entä hän...
Hän on huora, eikö totta?
Koko tämä paikka on huoratalo.
Sinä tulet minun kanssani!
Ase, vai? Rauhaa, vai mitä?
Sota kaput!
Mene tuonne, minä sanoin!
Kaikki alakertaan!
Pitäkää kiirettä!
Kaikki alakertaan!
Mennään!
Seis!
Mistä tuo ase tuli?
Kenen asunto tämä on?
Kenen?
Minun.
Onko tämä hänen?
Se kuuluu hänelle.
Tämä on vastoin Punaisen Armeijan sääntöjä!
Kauan eläköön Fuhrer!
Ottakaa hänet hengiltä!
Minä toivon että te kuolette kaikki!
Tiesittekö te tuosta aseesta?
En.
Menkää takaisin asuntoihinne.
- Ampukaa heidät kaikki! - Antaa mennä!
- Seis! - He ovat kaikki valehtelijoita!
Ampukaa heidät!
Unohtakaa se nainen!
- Hän on Natsi! - Ymmärsitkö sinä minua?
En.
Sinua kuulustellaan ensin.
- Ymmärsitkö sinä minua? - Mitä sinä olet tekemässä?
Hän piilotteli armeijan sotilasta! Siinä on syytä teloitukseen!
Menkää!
Minun on raportoitava tämä.
Sytyttäkää ne palamaan!
Kuinka sinä voit vaarantaa tuon? Sinä vaaransit meidät kaikki!
Sain Natsi-hirviön omasta pesästään.
Saksan pääkaupungin varuskunta
on antautunut.
Petturi!
Me menemme kaikki Berliiniin!
Hotelli Adlon, Wedding, Kaiserdamm!
Joka puolella punaisia lippuja!
Punaisia lippuja!
Hienoja lippuja, hyvää laatua.
Mikä on vikana?
Tappelu?
Lopeta tuijottamasta! Mene!
Mikä on vikana?
Voitollemme, komentaja! Stalinille!
Odota! Pysykää omienne parissa!
Sota on ohi!
Täällä!
Minä sain heidät.
Katsopas tätä. Ljuba, Marina, Olga, Thekla.
Ja he kaikki rakastivat minua. Jokainen heistä.
Kaikki hyvin?
Haluatko jotain syötävää?
Tässä! Mikä on parempaa? Sano se!
Hänen kyrpänsä vai minun pyöräni?
Mene ulos ennenkuin minä ammun sinulta munat irti!
Me juhlimme. Kaikki, tulkaa!
Koko talo! Tämä on määräys!
Teidän Hitlerinne ei ole ihminen!
Hän on haiseva saasta.
Ei ihminen!
Saasta!
Lenchen, yläkerrassa kiljutaan!
Kaikki! Tulkaa ylös!
Tämä on määräys!
Täytä se.
Miksi te seisotte ympäriinsä? Meillä on vieraita.
Miksi te pelkäätte?
Katso tuonne alas. Näetkö sinä...?
Sotilaita.
Venäläisiä! Petoja!
Tai elukoita, kuten sinä sanot.
Se on totta.
Kukaan meistä ei epäröisi hetkeäkään
ampua saksalaisen.
Teidän vertanne on meidän univormuissamme, ja se on paha.
Kukaan heistä ei halunnut mennä sotaan.
Suurin osa heistä ei edes tiennyt mitä se oli...
Saksa.
Ja nyt tulet minun kanssani.
Mitä täällä on tekeillä?
Varovasti! Se on mahonkia!
Päästäkää minut.
- Sinä tanssit! - Oletko sinä hullu?
Tämä on minun olohuoneeni eikä mikään tanssisali.
- Ymmärrätkö? - Fantastista!
Ei tanssisali!
Juodaan snapseja.
Vodkaa, snapsit ovat hyviä.
Sinä...
Laulatko?
Hän haluaa että minä laulan. Minä en aio laulaa.
- Mitä hän haluaa? - Mitä sinä luulet?
- Ei. - Mitä sinä tarkoitat "ei"?
Ei, ei, ei...
Tämä on Eurooppa! Eurooppa!
Miksei? Minä katson sinua.
Entä sinä? Ei mitään!
Ensi kerralla!
Sinulle!
Minä Anatol.
- Minä tiedän. - Barbel.
Sydämeni kutsuu:
Barbel...
Minä soitan viulua. Viulua.
- Viulu. - Sinä soitat pianoa?
Orkesterissa, mutta en enää. Minun viuluni on poissa.
Se on hyvä. Minäkin haluan soittaa pianoa.
Mikset sinä mene yläkertaan?
Pitäisikö minun?
Miksei?
Meidän kaikkien pitäisi.
- Tuletko sinäkin? - Myöhemmin.
- Ihanko totta? - Varmasti.
On hyvä että olet täällä.
Minä haluan syleillä sinua.
Lopun elämääni.
Minä täällä, sinä Moskovassa.
Ei kenelläkään ole niin pitkiä käsivarsia.
Yritä!
Majuri pyysi minua kutsumaan häntä Andrei'ksi.
"Miksei," minä sanoin. "Sota on ohi."
Hän tuijotti minuun kauan.
"Jokainen vastasyntynyt huutaa sotaan,"
hän sanoi. Eikä mikään,
ei kukaan henkilö, eikä valtio voisi estää sitä kiertokulkua.
Paitsi kuolema.
Ei tarpeeksi nopeasti! Nopeammin!
Kaikki!
Kuunnelkaa!
Ja nyt laulu...
Minä rakastan sinua niin paljon.
Tanssikaa!
Tulkaa!
Me emme ole enää ihmisiä. Me olemme kansa.
Minä tarkoitan individuaaleja jotka kokoontuvat demokratiaan
ja työskentelevät hyvinvoinnin hyväksi.
Tanssikaa!
Meidän ei pitäisi nähdä sitä niin pienissä puitteissa.
Euroopalaiset valtiot voittavat rajansa ja kasvavat yhteen.
Kuten Napoleon, voittajavallat
hankkiutuvat eroon maista ja kansakunnista.
Ja meistä tulee Neuvostoliitto jolla on suunniteltu ekonominen hölynpöly!
Kiitos. Minä...
Herra Hoch, voitteko paremmin?
Meidän on oltava käytännöllisiä Asiat tulevat menemään paremmin.
Ei niin nopeasti!
Joukaa! Juokaa!
Neuvostoliitto on juuri aloittanut kehityksen.
Tulevaisuus näyttää.
Sinä rakastat maatasi.
Aivan kuin minä rakastan omaani.
Minun äitini sanoi kerran
että minä menisin naimisiin miehen kanssa joka soittaa pianoa.
Kaikki miettivät aina millainen päivä tämä olisi.
En minä.
En koskaan.
Minä en halunnut kokea sitä.
Mikset?
Jos sinä et kerro minulle,
niin minä kerron sinulle, Andrei.
Sota
muuttaa sanamme.
Rakkaus
ei ole enää sitä mitä se kerran oli.
Ja silti...
minä haluan silti...
aviomieheni löytävän sen naisen...
jonka hän jätti jälkeensä.
Älä mene!
Meidät naiset on polttomerkitty elämämme ajaksi.
Mutta tällä hetkellä,
juuri tällä hetkellä,
minä voin hyvin.
Minä haen meille teetä. Ilsellä on vähän.
Huomenta, Lenchen.
Onko kukaan hereillä vielä?
Missä Vanya on?
Töissä.
Entä äiti?
Ilse, tule pois, nouse ylös!
Gerd, muistatko sinä? Se oli tiistai.
Mennään tapaamaan Felix'iä.
Me haistoimme mäntypihkan.
Haluatko?
Olimme hukkumaisillamme perhospilveen.
Ja sinä tunsit jokaisen nimeltä.
Hohtosinisiipi, Sitruunaperhonen,
Ritariperhonen ja monet muut.
Yksi paistatteli polullaan, sametin ruskeana, keltaisena ja sinisenä.
Sinä sanoit että se oli Suruvaippa.
Minulla on ollut niin monia asioita elämässäni, ylitsevuotavasti.
Majuri menetti kaiken.
Saatanan venäläinen idealisti!
Hän näki itsensä kuten hän halusi maailman olevan.
Todellinen Neuvostoon uskoja!
Mutta minä pidän hänestä.
Mitä vähemmän hän haluaa minusta, sitä enemmän minä hänestä pidän.
Hyvin paljon.
Andrei?
Andrei ei ole enää täällä.
Siirretty.
Mihin?
Kuka tietää?
Näkemiin.
"Linnut ovat hiljaa. Kellot on vaiennettu."
Eikö se mene noin?
Istu alas.
Studio?
Onko se mennyt?
- Minä en asu täällä yksin. - Minä tiedän.
Ukrainalaiset pitävät tästä...
Tässä, sinulle.
Sinä olet täysin häpeämätön.
Etkö sinä käsitä sitä?
On inhottavaa katsoa sinua!
Huomio!
Minä haluan kiittää teitä.
Mistä?
Että olen saanut tuntea sinut.
Pidä huolta itsestäsi.
Kuinka me jatkamme elämäämme?
Huomio!
Siirretty!
Siksi sitä kutsutaan.
Kunniallinen siirto.
Siperiaan.
Kuka tietää?
Gerd,
rakkaani Gerd.
Mitä me nyt teemme?
Käännämme aikaa taaksepäin?
Takaisin siihen kun sinä sanoit ensimmäiset sanasi.
Sinä sanoit, "Kolmekymmentä minuuttia."
"Anna minulle kolmekymmentä minuuttia etkä koskaan jätä minua."
Mitä?
Ei vastausta.
Kahden päivän päästä hän oli mennyt.
En tiedä tuleeko hän takaisin.
Olen yllättynyt ettei se koske minuun enempää.
Mutta minulla on niin paljon tekemistä.
Minun on löydettävä liuskakivi.
Puhdistaa lätäköt studiosta ja istuttaa viherkasvit.
Minä löysin muutamia liljoja eilen.
Ajatteleeko Gerd koskaan minua?
Kuka tietää? Ehkä hänen sydämensä puhuu vielä ja minä näen hänet...
Joskus.
KUN "ANONYYMI: BERLIININ TUHO"
ENSIMMÄISEN KERRAN JULKAISTIIN SAKSASSA VUONNA 1959,
SE HYLÄTTIIN SUUTTUNEENA, SE OLI SAKSAN NAISILLE HÄPEÄKSI.
JÄRKYTTYNEIDEN AIKALAISTENSA HALVEKSUMANA
KIELSI TEKIJÄ SEN JULKAISEMISEN KUOLEMAANSA SAAKKA.
JA JOPA HÄNEN KUOLEMANSA JÄLKEEN OLI HÄNEN NIMENSÄ JÄTETTÄVÄ POIS.