Anonimna
Žena u Berlinu
Tko bi to i pomislio?
16. travnja 1945. je došao i taj čas.
Ruska vojska je opkolila Berlin
i sada je napredovala dalje prema Reichstagu.
Tih dana, sunce se moglo vidjeti jedino iza oblaka,
a miris jorgovana lebdio je kroz dim.
Otkuda početi?
Kako pronaći prave riječi?
Bila sam novinarka, putovala sam u 12 zemalja.
Živjela u Moskvi, Parizu i Londonu.
Svidjeli su mi se Paris i London.
Ali odlučila sam se vratiti. Željela sam biti ovdje.
Moje ime ne igra nikakvu ulogu.
Ja sam samo jedna od onih koji su žarko vjerovali u budućnost naše zemlje.
Sumnje? Samo slabići su sumnjali.
Varšava, Brisel, Paris. Svuda pobjeđujemo.
Rusi nemaju pravo vođstvo.
Kada se konačno urazume,
mi ćemo vec kucati na moskovska vrata.
Ispričavam se na agresivnosti, ali ovo je ipak rat.
Gerd je mrzio željezničke postaje.
Dok je odlazio, topot njegovih čizama ispunjavao je kuću.
Bili smo sigurni da činimo pravu stvar,
isto smo disali kao i svi drugi.
Bili smo dio svega ovoga.
Pridržao mi je kaput...
Taj Rus nije imao pojma što mu se sprema!
I tako smo se, čavrljajući na francuskom, približavali Sorboni.
Sigurno je mislio da sam jedna od onih visokih, plavih Šveđanki.
A onda sam dva puta iskoračila da bih svoj hod uskladila s njegovim.
Tada je zastao i rekao: "Ah, Fuhrerova kćer!"
To je bio kraj našeg poznanstva. Baš šteta.
Trenutak. Ja... željela bih da... Prestanite s glazbom, molim.
Željela bih da svi sada, podijelimo ovaj trenutak
ove prekrasne večeri, sa našim muževima
koji su stacionirani širom Europe.
Gubite se!
Makni se!
Gubi se! Raspršite se prema kućama s desna!
Dolazi ovamo, kvragu!
Mamice, gdje si?
Hajde. Požuri!
Bježi. Gubi se!
Otvori poklopac, stavi granatu...
...i pali!
Pali!
Sranje.
- Čekaj me. - Pazi! Dolje glavu.
- Tu si. - Stani! Čekaj me.
Pazi!
Ne!
Nema odora, nema oružja. Je li već izvanredno stanje?
Felix, gdje si?
Felix?
- Gdje je, kvragu? Felix? - Niti jedne dostave.
Ni poruke, ničega. Nikoga nije briga za nas.
Felix? Lenice, Lenice? Gdje ste, kvragu?
U matičnom uredu vec pokazuju naše mališane Rusima.
Ruske svinje.
To su bili trgovci knjigama. Ponekad razgovaraju na francuskom.
A ovo je ljekarnikova udovica.
Njezin muž je jednom izliječio glavobolju ministru Hindenburgu.
To je prošlost.
Sada gaziš po licu i rukama mrtvaca
ne bi li se dočepao teglice marmelade.
Ovo je šutljiva gospođa Binder. Glazbenica. Njezin muž je proglašen nestalim.
Može li itko pomoći? Ne može doći do zraka.
Sve ću ovo zapisati, o svemu ću izvjestiti.
Gerd, i ti bi to trebao pročitati.
Mogu li Vam ponuditi?
Hvala.
Šlezijka. Neće preživjeti.
Hajde, hajde, hajde! Idi dolje, brzo!
- Mamice? - Ne boj se, tu sam.
Dolaze.
Stoj!
Pozor, pozor. Svim stanarima ove ulice.
Svo vatreno oružje mora biti odmah vraćeno.
Ovo je posljednje upozorenje.
Pozor, pozor.
Ovo je posljednje upozorenje.
Napadaj!
Gore!
Skroz gore!
Odlazite! Ne sad!
Pazi!
Ja... imam...
Oprezno!
Druže poručniče.
Postrojbe su skoro došle do postaje Potsdam.
Ali zapovijed je bila direktno u sjedište Vlade!
Na zapovjed, druže poručniče.
Ostajemo ovdje.
Majore! Mislio sam da idemo na Reichstag.
Ne? Ali zašto, već smo blizu.
Zajebi, nećemo ostati ovdje!
To je zapovijed!
Povlači se! Čuvaj leđa!
Jasno?
Vojnici? Časnici?
Oružje?
Rekoh: vojnici? Časnici?
Vidjet će uskoro.
Ima li itko oružje? Neka ga preda ovamo.
Izlazite! Jedan po jedan.
Izlazite, svi! 'Ajmo!
- Smradu ruski! - Diži se!
Što... što želite?
Ruski?
Ruski!
Dođi.
Jesti.
Rat 'kaput'.
Ženo.
Dođi! Jesti.
Rat 'kaput', ženo.
Hajde.
Ne strah.
Ništa strah.
Nećemo umrijeti ovdje.
Bravo, hajde, hajde.
Ne plaši se.
Dođi.
Ne drhti!
Sve je u redu! Dođi.
Hej, slatkice! Dođite ovamo.
Budite dobre i nažderat ćete se.
Krumpiri. Veoma dobri.
Mogu li?
Zna li itko kako ovo radi?
Ti iz Ukrajine, znaš li ti?
Evo ih, naši ruski osloboditelji.
Presretni.
Čini se kao da i sami jedva vjeruju da su uspjeli ovoliko postići.
Poznate su mi njihove sandale i sela,
njihove brzinski sagrađene građevine na koje su tako ponosni.
Ništa im nije sveto.
Ni makac, šupčino!
Pusti ga.
Gubi se.
Mokraća. Zasto ne rabite mokraću?
Sad bi bilo dosta!
Ne, stvarno...
Tvoja mokraća je prestara.
Kad sam bio u Lenjingradu, mokraćom sam generala vratio među žive...
Ti i tvoje priče!
Istina je.
A što pa ove rade tamo?
Izvolite!
Imaš muža?
Muža i dvoje djece.
Svejedno, ideš s nama.
Brzo, brzo! - Pustite me da prođem!
Ne, ne, svinje.
Svinje! Ne!
- Ne spada ovamo. - Nisam učinila ništa loše.
Prestanite.
Prljave svinje, ostavite me na miru! Hajde, nisi ti baš toliko čedna.
Većina naših zemljaka je vještije skrivala svoja skloništa.
Cura iz Šlezije je bila lak plijen.
Odbij!
Gdjo Hitler!
Kurvo! Kamo ćeš?
K Fuhreru?
- Ovamo. Brzo. - U potkrovlje, desno. Brzo! Kreni!
Uzmi ovo i idi! Idi!
Dođi.
Govoriš ruski. Ne možeš me samo tako ostaviti.
Vojniče!
Zasto uzimaš ženu...
koja te ne želi?
One koje me žele su grozne.
Otvaraj vrata! Otvaraj!
Otvarajte vrata, prokletnici! Otvarajte!
Ne ovdje.
- Gdje? - Blizu smo.
Stani! Ostani na mjestu!
Hej ti.
Iš, iš!
Zapovjednika...
Trazim zapovjedajućeg časnika.
Što je?
Jeste li Vi ovdje glavni?
Ja... mi trebamo Vašu pomoć.
Jeste li vi ovdje glavni?
Puno ih je ovdje koji zapovjedaju. Svi su glavni.
Kojeg želite?
Gospodine majore...
Znate li što rade Vaši ljudi?
Svi naši ljudi su zdravi.
Gospođo Hitler!
Svršeno je s našom zemljom.
Gerd, sjećaš li se što si mi prvo rekao?
"Daj mi samo 30 minuta i više se nikad nećeš htjeti rastati od mene."
Dragi Bože...
- Ovo je stražnji hodnik. - Udovica mi je ponudila da tu ostanem.
Uzela me za ruku i povela u svoj nerazrušeni stan.
Zahvalno sam prihvatila ponudu. - Možeš ovdje ostati neko vrijeme.
Jednostavno je bilo preseliti stvari: jednu košulju, nekoliko knjiga i bilježnica.
- Ovdje si dobrodošla. - Hvala, prihvaćam Vašu ponudu.
Čuvaj se.
Unatoč svemu, bilo bi dobro malo pogledati i unaokolo.
Ali opet, ionako ne bi sve doznali, pa se tako priča nastavlja.
Pretpostavljam da je tu nekada bilo jako lijepo.
Kako si me pronašao ovdje?
Pretraživao sam sve podrume.
Koliko često?
Često.
Obale su obavijene zelenilom,
stabla dišu duboko i slobodno
a mi hrabro marširamo dalje i dalje,
prema konačnoj pobjedi u ovom ratu!
Dug put smo prešli do ovog svibanjskog dana.
Stajao nas je puno snage i hrabrosti.
Ali sada smo opet slobodni!
Ponosno zauzimamo svoja mjesta.
Pozdravljam te, svibnju!
Naši momci i štogod američkog oružja, i sve ovo bi trebala biti povijest.
Da.
Jučer kod pumpe za vodu, bio je moj red,
prišao mi je jedan momak,
na prsima mu dva Željezna križa i jedan Zlatni križ Njemačke,
gentlemanski mi je pomogao s kantama vode. I ja mu kažem:
"Čime sam zaslužila ovakvu čast?" a on mi reče:
Ne smijemo sada odustati. Jer ako Rusi
učine nama ono što smo mi njima radili protekle četiri godine,
u bližoj budućnosti neće biti nijednog živog Njemca."
"U bližoj budućnosti"? Nitko tako ne govori.
Hej Slaveni! U Berlinu smo! Uspjeli smo!
Kako se kaže: "Jako mi je žao, ali..."? Imaš li riječnik?
Mislim da ti neće trebati riječnik za ono sto oni žele.
Lenice!
Dođi s nama!
Kamo?
Lenice!
Tijekom sljedećih nekoliko dana, nasa kuća je bila danonoćno posjećivana.
Lenice!
Jedna žena se objesila, jednu su ustrijelili.
Nijedna nije bila pošteđena.
Svaki osjećaj je mrtav.
Hej, vi iz Berlina!
Ovamo! Gore. Gdje ste do sad?
Berlin je naš. Njemacka je naša.
Zauvijek!
Lenice.
- Što to imaš? - Zemljovid.
Pokret! Brže.
Ti idi lijevo, ja ću desno.
Kamo ćete? Dođite k nama!
Dođi.
Ustajte, prezreni na svijetu, Vi sužnji koje mori glad
To razum grmi u svom gnjevu, Kraj u ognju bukti sad.
Odlazite, bježite!
Ja!
Ja...
...te...
...volim.
Dobar dan.
Molim vas, nemojte!
Ljepotice moja. Doći ću ti opet.
Ljepotice moja...
Ja sam samo mladić...
Prestrašio si me.
Preživjet ćemo sve ovo,
štogod bude bilo potrebno za to.
Kamo?
Ovdje smo!
Koga traziš?
- Komandatura? - Komandatura.
Pa gdje su sad naši spasitelji, sve naše moćne postrojbe?
U prošlosti, smrt i umiranje su bili rezervirani za muškarce.
Ali ta vremena su davno prošla.
Prokleti Rusi. Časnici, generali, zapovjednici, svejedno.
Sad prihvaćam svakog, sto viši čin - tim bolje.
Od sad pa nadalje, ja ću odlučivati tko će me imati.
Ne, ne. Makni se odatle. Ovo je još uvijek moj krevet.
Hm? Vidiš. Ne moraš mi se zavlačiti pod pokrivač.
Razumiješ li?
Gdje je major?
Čekaj.
Hej, gospodična.
Koga tražiš?
Ti, plavušo.
Što si se tako ukočena?
Ti!
Hoćeš li mi nasapunati leđa, ha?
S kim želite razgovarati?
S Vama.
Razlaz.
Mogu li sjesti?
Ne.
Jučer je naša kucća zauzeta i mnoge žene su silovane.
Ne znam ništa o tome.
Vaša je dužnost da pomognete.
Kome?
Mojem narodu...
...ili Vašem?
Meni.
To je samo par minuta. Ništa zbog čega biste se trebali brinuti.
Besmisleno je.
Ti ruski? Tražiš što?
Koga tražiš? Zapovjednika?
Svi su sa svojim ženskama. A mogao bih i ja biti.
Gospodine poručniče.
Mogu li nešto reći?
Neki balkoni na našoj kući su minirani.
Možete li nam pomoći?
Šteta.
Gospođice!
Ti, ja, večeras?
Hm?
Ja Anatol.
Ti, ja, jednostavno je, ha?
Tog trenutka sam se zaklela,
da mi nitko i ništa više ništa neće moći, ma što se događalo.
Uđi. Slijedi me.
Eto, tu ja živim.
Naprijed marš.
Sad moraš ići, razumiješ me? Vrati se svojima.
Pa...
Ovo je moj muž.
Kako ne razumiješ?
Moj muškarac.
Moraš to razumijeti.
Svi muškarci su loši.
Ništa ga ne razumijem što govori. Jednostavno ne želi otići.
Što radiš? To je mahagonij.
Smiri se. Idi u kuhinju.
Za 215-tu diviziju!
Za pobjedu!
Za nas.
Ja Charkov!
On je iz Charkova.
Charkov! Ah! Ja sam knjigovođa u tvornici.
Knjigovođa? Šališ se.
Ja knjigovođa! Ti knjigovođa! Mi knjigovođa!
Sve je u redu.
Vidiš, to ti je život.
Hej, ljepotice.
Nisu li moćni momci ti Rusi? Sočni, prepuni snage.
Ovaj usrani rat mi stvarno ide na živce.
Fakat.
Kad se vratim u Charkov,
oženit ću se, sagraditi kuću,
i imati djecu. Radit ću u kolhozu.
A tebe ću uzeti da mi vodiš knjige.
Vi ste profesionalni vojnik?
Ne...
Mlijeko! Mlijeko. Krava.
- Zanimljivo. - Mlijeko i mlijeko.
To je sranje.
Pogledaj ovo.
Moji trofeji.
To je ništa.
Ovo.
TO je trofej.
To nije trofej.
A pogledaj ovo.
To...
...to je pravi trofej.
Original.
Moj dar svim damama.
Za ljubljenje i uveseljavanje.
Gdje zahod?
- Zahod je u hodniku. - Hvala.
Hoćeš jesti?
Dođi ovamo.
Hoćeš malo mojeg?
Svejedno je čiji je.
Kurac je kurac.
Zašto Rusiju?
Što ste radili tamo, kurvini sinovi?
Zašto Rusiju?
To je major...bojim se da sam mu već zaboravila ime.
On je komandant bataljona. Oni nemaju zapovjednike, samo komandante.
Jesi li znala da su kao strani jezik u školi učili njemački?
Pa, izgleda da nam se trebao dogoditi rat da bismo to saznali.
Mogu li što učiniti za vas?
Hej, Mongolu! Jesi ovamo došao čak iz Moskve
da bi Njemici nosio vodu?
Zar se naš major ne kupa u ružinoj vodici?
Njemački proizvod...
Ja se brinem za majora.
Idi sad. Stići ću te kasnije.
Idi.
Odlazi, Mongolu, odlazi!
Miči se. Brže! 'Ajmo, ajmo, ajmo!
Gubi se više. Brže.
Bomba je pala u susjedov vrt i smrvila čitavu kuću.
I digla u zrak pognojenu zemlju visoko, sve do krova.
Znači, ipak je sve uništeno.
Izvolite.
Daj mi to.
Moje najdublje isprike...
zbog mojeg nedopustivog ponašanja.
Možeš ići.
Berlin je naš!
Evo ti!
Svima sam rekao da odu.
Mogu li sjesti?
Dođi k meni.
Kako Vam drago.
Ne?
Proces silovanja se nastavlja. Posvuda.
U svakom stanu.
Mi smo sada rusko vlasništvo. Njima na raspolaganju.
A mi, žene, bi trebale šutjeti o svemu ovome
inače nas nijedan muškarac više neće htjeti ni dotaknuti kada sve ovo prođe.
Bijedna Njemačka.
Njemački borci: sjednite!
Četiri. Četiri žene.
Čitav Berlin je kupleraj.
Tu. Vidi što sam našao.
Imali su sve.
Imali su i nakit i novac i kuće.
A opet su išli ratovati. Propalice!
Dosta.
Zašto bi me bilo briga za njih?
Ponekad mislim kako bih mogla podnijeti i nezamislivo
dokle god to nešto dolazi samo izvana
a ne iz dubine mojeg nevjernog srca.
Prekrasna sam. I moj ruski je sve bolji.
- Ima li koga? - Nema nikoga.
Odbor za dobrodošlicu.
Madam, doveo sam Vam kavaljera.
Anatol je Ciganin.
Dolazi i odlazi kako mu se prohtije. Nitko te ne štiti od njega.
Sunašce moje.
Misliš li...
Misliš li da nas se Fuhrer odrekao?
Ne. Nikad.
Evo.
Je li to sve?
Glava me luđački boli.
- Kamo ćeš? - Donijet ću nešto za jelo.
Pa makar mi to bilo zadnje što ću napraviti u životu.
A što je s Reichstagom? - Ma boli me za njega.
Jeb'o Reichstag.
A onda me grabi i baca na krevet.
I najednom postaje dosadan, poput malog psića.
Kasnije, daje mi komplimente.
Kaže: "Ukrajinke su ovakve."
"Ti - ovakva."
Ali...stvarno mu je gadno smrdilo iz ustiju.
- Oh. Vi ste. - Dobro jutro. Donosimo doručak.
Idućeg jutra, samo par kvartova dalje, rat je i dalje bijesnio.
- Major je došao sa svojim postrojbama. - Dobro jutro.
Udovica, koja je obožavala šunku, je bila vrijedna kao pčelica.
Gospodin Eckart, zapovjednik Civilne straže, s veseljem se spremao za kapitulaciju.
Ovuda.
- Ruski konj. - Što li je to?
Šećer. Imamo šećera!
I šunku i salamu i maslac i kruh.
Veliko veselje, ali ne za svih.
Onda je došla konjica.
Lepršavi kaputi, isukane sablje, konji raširenih nosnica.
A kada konji napadaju,
to je nevjerojatna snaga.
Poput lavine se obrušavaju na oklopnu,
na artiljerijsku, na sve strojnice...
Sve 'kaput'.
Vaše postrojbe su bile brojnije,
ali ovo jednostavno nisu mogle izdržati.
Bacili su oružje i razbježali se.
Njemački vojnici, bah!
Nemoj biti tako netaktičan.
Nismo mi započeli rat!
Sjedi.
I prestani vrijeđati našu gošću.
Dosta.
Ja Kavkaz.
Kavkaz, razumiješ?
Velika planina, tako lijepa!
Sunce, plavo nebo.
Lijep ples sa ženom.
Slatkom poput grožđa.
I Puškin. Koji je morao tamo živjeti u progonstvu.
Puškin? Nebitno. Hoću doma.
Doma, razumiješ?
Želim vidjeti svoju djecu i ženu.
Kužiš? A jedino što tebi pada na pamet je Puškin.
Hoću svoju ženu.
Svoju ženu. Razumiješ?
Što znaš o fašizmu?
Fašizmu?
Korijen riječi je "fascio",
što na latinskom doslovno znači snop pruća, a figurativno - udruženje.
Za našeg domaćina.
Za ženu koja je očigledno jako bistra.
Baš kao i ti sada. Jako bistar.
Ali ja nisam žensko!
Za njemačko-rusko prijateljstvo!
Hura!
Svi gore, brzo!
Požurite! Brzo!
Pretražite sve stanove.
Van. Van!
Ti prokleto kopile Kuronjo! Jebeni drkadžijo!
Prekini.
Dosta!
Znaš što je Staljin naredio.
Gubi se.
Stvarno? A sto ako se ne izgubim?
Ustrijelit ćeš me?
Ubit ću te ako budem morao.
Postupa po mojim zapovjedima.
Stani!
Mladi vojnik je krao našu hranu.
Naoružan je.
Tko živi tamo gore?
Tko živi ovdje?
Živi li itko tu?
Ne.
Laže.
Laže, kučka.
Pljunem ti na Njemačku.
I na Berlin.
To smo riješili, evo i ja pljujem na njih.
A sad mi se miči s puta.
Ostani tu.
Ubit ću te, propalice!
Svatko tko posjeduje ili skriva bilo kakvo vatreno oružje
bit će odmah pogubljen, a njegova kuća uništena.
Ovo ti neće zaboraviti.
Mogu li dobiti piće?
Moraš otići odavde.
- Što radiš ovdje? - Želim otići u Sibir.
Tijekom sljedećih nekoliko dana, major je često ovdje boravio.
U svom kaputu je kradom donosio svijeće, cigarete i mnoštvo sitnih darova
koje bi udovica onda što je brže moguće skrivala po kuhinjskim ormarićima.
U cijelosti gledano, vremena su se mjenjala.
Rusi se vole igrati Djeda Mraza Nećemo im valjda pokvariti zabavu?
Ovo je stvarno previše.
Major mi na profinjenom ruskom govori i više no što bih htjela znati.
Pa sad znam sve o njegovom bankovnom računu,
njegovim roditeljima i imenima njegove braće.
Danas si naš gost. Sjedni, molim te.
Kavaljer stare škole. Volim ga dodirivati.
Rat se nastavio.
Dok su naši muškarci i muževi bili u Sibiru,
mnoge žene su imale druge 'zaštitnike'
koji su ih činili zabranjenom robom za ostatak čopora.
Molim vas, držite to visoko. To je Singerica.
Skoro smo tu. Držite ju gore. Gore.
Unutra i van, unutra i van.
Ovdje je postalo kao na zeljezničkom kolodvoru.
Mussolini je mrtav. Obješen.
Zaslužio je. Jedan šupak manje.
Živjeli!
Čim je Andrej napustio kuću, Anatol je prisvojio pravo na posjete.
Strahovala sam da će se ova dvojica vođa čopora jednom tu sresti i ubiti me.
Ne bih se mogla tvrditi da me major siluje.
Ja sam mu samo na usluzi.
Poput kurve? Možda.
Takvu vrst žene sam upoznala samo jednom u životu.
Ljudi su mi govorili da ne razgovaram s njom jer je trknuta.
Štogod to već značilo: trknuta.
Djevojko!
Nema šanse.
Nevjerojatno.
I evo je, stupa kao da se baš ništa nije u međuvremenu dogodilo.
- Koliko? - Četiri. Ti?
Dođi.
Ne mogu vjerovati da te opet vidim. Dobro izgledaš.
I ti.
Evo. Marmelada. Pravi Bordeaux. Uzmi.
Ponesi to sa sobom.
Čini se da ti je dobro ovdje.
Moglo bi se i tako reći. Dođi.
- Baš mi je drago da si ovdje. - I meni.
Elkin posjet nas je svih razveselio.
Major nas dobro čuva
pa mozemo piti njegov čaj bez uznemiravanja.
To je tako dobar osjećaj.
Kamo?
Što te briga?
Ne mozeš unutra.
Tko je unutra?
Kako je to bio dobar i ukusan zavežljaj...
"Momče", rekoh mu,
"možeš sada i skinuti tu pušku s ramena."
I kada sam krenula uza stube,
na drugom katu je netko izletio iz stana,
zgrabio me za kosu i upitao: "Ti sifilis?"
A ja u šoku velim:
"Ne, sigurno ne." - Glupačo.
Kako ti je muž?
Bio je tamo kada se to dogodilo prvi put.
Od tada kao da je malo zbunjen.
- Što kažeš za naše kavaljere? - Prejadno.
Prilično su nemaštoviti.
Možda je tako kod njih doma,
imaju do sad neviđen oblik socijalističke i planirane ekonomije,
...ali im je seksualni život ostao na razini Adama i Eve.
Eto, to isto sam i ja rekla svojem mužu.
Uz ovakvu nestašicu hrane, imati muža ne vrijedi previše.
Mislim da zadovoljavajuci seksualni život počiva na redovitim obrocima.
Za mene, sve se vrti oko punog želuca.
Nema darova, nema sexa!
Srce, patnja, ljubav, nagoni... Za nas!
Tko zna kad ćemo opet biti skupa.
U redu, polako... Vruće, vruće...
To je štrudla od jabuka.
Da, sa mrvicama, i jos uvijek se puši.
# Ti, ti si u mom srcu #
# Ti, ti si mi u mislima. #
# Ti, ti, zbog tebe patim, #
# a ti... ni ne znaš da te volim. #
Da, da, da.
# a ti... ni ne znaš da te volim. #
Nema trenutno previše zbivanja sa tvojim ruskim muškarcima, ha?
- Tako su sićušni i slabi. - Loš sex.
Jesi li čula išta o Gerdu?
Imam pitanje u vezi sifilisa.
O, Bože.
Kako znaš da si ga dobila?
Svrbi i peče.
- I povećane limfne žlijezde. - Ali to bude kasnije.
Pročitala sam u enciklopediji.
U enciklopediji...
Vidi.
Dao mi je jedan Amerikanac.
Žvači.
Fino, ha?
Amerikanci...
Svi izgledaju kao filmske zvijezde.
Idem.
I reci joj ...
da ću se vratiti.
Jesi upamtio?
Što je to?
Možeš li nas i dalje štititi?
Ili još samo danas?
Bit ću tu.
Gdje ćeš ići... kasnije?
Tamo gdje me budu trebali.
Posebna večer s majorom.
Lijepo smo razgovarali.
Rekao mi je da me obožava.
I da ne mari ni za što drugo.
Za razliku od Njemaca, Rusi su uistinu cijenili obrazovane žene.
Ali rat još uvijek nije bio gotov.
Ispričavam se.
Imaš li minutu vremena? Trebala bi mi tvoja pomoć.
Hajdemo dječice, idemo odavde.
Mi ćemo vam završiti tu kulu.
To je on.
Dobar dan.
Ti ruski?
Prevodi.
Njemačka vojska je došla u moje selo
i pobila svu djecu.
Oni su ih...
...izboli do smrti,
uzimali ih za ruke...
Nastavi!
...i razbijali im lubanje...
...o zidove...
...kuća.
Jesi li to čuo?
Ili si vidio svojim očima?
Vidio sam.
Hej! Zašto tako žuriš?
Jesi zaboravila gaćice?
Govoriš ruski, reci mu da prekine s time.
Govoriš ruski, je l' da?
Miči se, droljo! Hodaj!
Kamo ćeš?
Čekao sam te.
Što nije u redu?
Druže majore!
Stara Njemačka se primiče svojem kraju.
Drži se podalje od njega!
On dolazi k meni,
a ne obratno.
Gubi se.
Zašto bih?
Vi Njemci ste mu objesili ženu.
Pozor! 30. travnja 1945. Fuhrer je počinio samoubojstvo.
Napustio je svih nas koji smo mu se zakleli na odanost.
Slijedeći Fuhrerove zapovijedi, vi još uvijek vjerujete da ste obvezni
braniti Berlin, iako zalihe streljiva za tešku artiljeriju
i vaš položaj čine tu borbu besmislenom.
Svaki sat daljnje borbe,
produžava strašnu patnju civilne populacije u Berlinu...
i nasih ranjenih vojnika.
Od sad pa nadalje, svatko tko pogine u bitci za Berlin
žrtvovat će svoj život uzalud.
U suglasnosti sa vođstvom sovjetske vojske zahtjevam da odmah
prekinete sa svim borbama.
Breitling, general artiljerije i zapovjedni časnik berlinske obrane.
Kolege vojnici i časnici Osme armije
Jutros je...
berlinska vojarna...
...kapitulirala.
Berlin...
je poražen.
Rekao sam vam da ćemo uspjeti!
Pridružit ću se svojim njemačkim prijateljima.
Ideš u Sibir?
A što je s nama?
Pričaj sa mnom, Friedrich, molim te!
Razgovaraj sa mnom.
Čekala sam te.
Molila i nadala se,
molila i nadala se.
Želim da sada ispuniš
neka od tih nadanja.
Hura, drugovi! Za našu pobjedu!
Berlin je poražen!
Za našu domovinu!
Živjela Crvena Armija!
Živio Staljin!
Čekaj, stani malo.
Što to imamo ovdje? Dva lista.
- Ovo je nevjerojatno. - Hitler, Goebbels, kaput.
To je sjajno! 'Ajmo piti!
Kapitulacija.
Došao je i taj čas.
Rat je iza nas.
Mi žene smo s velikim nestrpljenjem iščekivale ovaj dan.
Pa kakav je osjećaj?
Osjećaj gorkog, gorkog poraza.
Sve više i više ljudi priča o stravičnim događanjima.
Osjećam u zraku nešto strano, teško zadrživo
zlo i prijeteće.
Ne želim o tome sada razmišljati.
Gotovo je.
Ne znam...
Plašim se da nesreća još uvijek ima par trikova u rukavu.
Čuješ li to?
Piju i puše kao muškarci.
U ruskoj vojsci je milijun žena.
Dolaze odasvud. Nemamo odore za njih.
Čizme su im prevelike. Košulje i jakne...užas.
Jednom mi je jedna žena prišla, mislim da se zvala Ljuba.
Rekla je: "Druže majore, mislim da ću danas poginuti."
"Željela bih novu odjeću." "Nećeš, dugo si već s nama."
"Meci te jednostavno izbjegavaju." Dva sata kasnije, opet dolazi k meni.
I opet. Onda sam joj rekao:
"Ako pogineš, onda će nova košulja, sa vezicama bijelim poput snijega
biti upropaštena krvlju."
Sve žene vojnici su se plašile da neće lijepo izgledati kada umru.
Jesi li ti fašist?
Što tražiš?
Sve zauzeto.
A komandant bataljona?
To je ono sto mi se sviđa kod vas Mongola.
Niti jedne suvišne riječi.
1678 dana...
...sam u ovom ratu.
A sad...
A ona...
...ona je kurva.
Je l' da da sam pravu?
Čitavo ovo mjesto...
...je bordel!
Ti ideš sa mnom. - Miči se, svinjo.
Pištolj, ha? Kopile jedno!
Mir?
Nemoj!
Rat 'kaput'!
Rekoh, miči se!
Svi dolje.
Brže!
Svi vi, dolje.
Požurite!
Brže.
Brzo!
Ne miči se.
Odakle ti oružje?
Čiji je ovo stan?
Čiji?
Moj je.
Je li njezin?
Njezin je.
To je zločin protiv Crvene Armije!
Živio Fuhrer!
Likvidirajte je.
Idite svi k vragu!
Jesi li znala za oružje?
- Ne. - Vrati se u stan.
Sve ih ubijte!
Stanite.
Sve su lažljivice, sve!
Streljajte ih!
Ostavi ovu ženu.
Ona je Hitlerova ženska.
Razumiješ li?
Ne.
Najprije će biti ispitana.
Jasno?
Što radiš?
Ova žena je skrivala naoružanog vojnika.
Kazna za to je smrt.
Idi sad!
Ovo ću morati prijaviti.
Spalite ih žive!
Kako si mogla tako riskirati živote svih nas? Sad smo svi u opasnosti, cijela kuća.
Izdajice!
Berlin je moj! Hotel Adlon, Wedding, Kaiserdamm!
Crvene zastave posvuda.
Crvene zastave. Lijepe, kvalitetne zastave.
Što je bilo?
Svađa?
Što gledaš?
Miči mi se s očiju.
Hej, što se događa?
Za pobjedu, komandante.
Za Staljina i našu pobjedu.
Čekaj! Trebao bi ostati sa svojima!
Rat je gotov.
Evo! Imam ih.
Gle...
Lyoba, Marina, Olga.
Sve me vole,
svaka od njih.
Sve u redu?
Hoćeš jesti?
Evo, reci što je bolje. Njegova čuna ili bicikl?
A ti, gubi se odavde
prije no sto ti propucam jaja!
Slušaj 'vamo!
Slavimo.
Svi dodjite, cijela kuća.
Slušajte!
Taj vaš Hitler nije čovjek. On je smrdljiva hrpa govana.
Nije čovjek.
Govno!
Lenice, Lenice! Problem gore!
Svi, dođite.
Naredba!
Napunite čaše.
Zašto samo stojite tamo?
Imamo goste.
Čemu strah?
Pogledaj dolje. Što vidiš?
Vojnike.
Ruse! Zvijeri. Ili kako nas vi zovete - životinje.
I u pravu ste.
Nitko od nas ne bi oklijevao niti sekundu da ubije Njemca.
Vaša krv je na našim odorama.
Dobro je koliko može biti. Nitko od njih nije želio rat!
Većina njih nije ni znala što je to Njemačka.
Sad pođi sa mnom.
Sto se događa ovdje?
Pazi, to je mahagonij.
Pusti me!
- Plesat ćeš. Pleši! - Kako se usuđuješ?!
Ovo je moja dnevna soba. A ne plesna dvorana.
Razumiješ?
- Ovo je fantastično. - Nije plesna dvorana!
Pij rakiju, votku. Rakija dobra.
Ti.
Da pjevam? Sad hoće da pjevam. Neću pjevati.
- Što hoće? - Pogodi.
Ne.
Što bi to značilo, "ne"?
To je Europa! To je Europa!
Pij, pij.
Zašto ne?
Gledam te.
A ti? Ništa.
A dobro, možda drugi put.
Za tebe.
Ja Anatol.
- Znam. - Bärbel.
Moje srce zove Bärbel.
Bärbel, Bärbel, Bärbel.
Sviram violinu.
Violina. Violina?
Sviraš klavir?
U orkestru, ali ne više.
Violina je izgubljena.
To je dobro. I ja bih volio svirati klavir.
Zasto ne odeš gore?
- Trebala bih? - Da, zabavi se.
Svima nam to treba.
Ideš sa mnom?
Kasnije.
- Sigurno? - Da.
Dobro je da si tu.
Želim te grliti
do kraja života.
Ja ovdje, a ti u Moskvi.
Nitko nema toliko dugačke ruke.
Pokušaj.
Major me zamolio da ga zovem Andrej. "Zašto ne?", rekla sam.
"Rat je gotov." Dugo me je gledao.
"Svako novorođenče plače za ratom," rekao je.
Nitko i ništa, nijedan čovjek, nijedan narod ne može prekinuti ovaj začarani krug.
Samo smrt.
Ne tako brzo, pozlit će mi.
Isuse.
Pozor, pozor.
A sada za svih...
"Ja te volim"
Bärbel.
Pleši.
Hajde, dođi.
Nismo više ni ljudi, sada smo samo "populacija".
Pričam o pojedincima koji nastaju unutar demokracije.
Oni koji ekonomiju guraju naprijed.
Pleši, pleši. Dođi.
Morali bi ovdje sagledati širu sliku.
Europske zemlje će ukinuti svoje granice.
Izrast će u velike teritorije. Pobjedničke super sile će,
kao što je i Napoleon učinio, ponovo urediti političku kartu svijeta.
I tako ce nastati Sovjetska Republika sa planiranom ekonomijom?
Hvala.
Pa, gospodine Hoch, je li sve u redu? Sada trebamo praktično razmišljati.
Započnimo život iznova svakoga dana i uskoro ćemo ući u štos.
Uspori.
Pij.
Sovjetski Savez je upravo na početku svoje evolucije.
Budućnost ce to pokazati.
Volite svoju zemlju.
Jednako kao što i ja volim svoju.
Moja majka mi je rekla,
da ću se jednog dana udati za čovjeka koji će svirati klavir.
Svi su se pitali kako će izgledati ovi dani.
Ja nisam.
Nikad.
Nisam to želio iskusiti.
Zašto ne?
Ukoliko uistinu nisi, Andrej, reći ću ti nešto.
Rat je promjenio značenje riječi.
Riječ "ljubav" nema isto značenje kao prije rata.
A opet,
unatoč tome,
želim da moj muž, kada se vrati,
zatekne onu istu suprugu kakvu je i ostavio.
Molim te, ostani.
Mi, žene, smo obilježene za cijeli život.
Ali za sada i ovdje, u ovom trenutku
osjećam se prekrasno.
Idem nam donijeti čaj. Ilsa ga ima jos malo.
'Jutro, Lenice! Ima li budnih?
- Gdje ti je Wanja? - Radi.
A mamica?
Ilse?
Ilse.
Ilse, makni se od njega.
Gerd, sjećaš li se? Bio je utorak.
Išli smo u posjet Felixu.
Mogao se osjetiti miris smole sa drveta.
Prošli smo kroz jato leptira.
I svima si znao imena.
Različak, Kameni Luk, Vatrene ptice, Lastin Rep i mnogi drugi.
Jedan se sunčao na puteljku,
bio je sav baršunast, žućkasto smeđi sa plavim obrubima.
Nazvao si ga Narikačin Veo.
Puno mi je bilo dato u životu.
U izobilju.
A majoru je oduzeto sve.
Prokleti ruski idealist.
On je to prihvatio i očekuje od ostatka svijeta da se jednako ponaša.
Sovjetski apostol.
A ipak mi je drag.
Što manje traži od mene, sve mi se vise svidja.
Jako.
Andrej.
Andrej više nije ovdje.
Premještaj.
Gdje?
Ne zna se.
Doviđenja.
"Ptice tako šutljive, a zvona tiha."
("18 kratkih pjesama gorke domovine", Yiannis Ritsos)
Tako je tu i inače?
Molim te sjedni.
A atelje,
je li i on uništen?
- Ne živim sama ovdje. - Znam.
Ukrajinke su takve.
Izvoli, ovo je za tebe.
Ovo je besramno.
Zar ne vidiš?
Gadiš mi se.
Po-zor!
- Željela bih ti zahvaliti. - Na čemu?
Što si mi dopustio da te upoznam.
Čuvaj se.
Kako ćemo sada živjeti?
Pozdrav!
Uz sve počasti.
Možda u Sibir, tko će znati?
Gerd.
Moj voljeni Gerd.
Što ćemo?
Vratiti kotač vremena unatrag?
Do tvojih prvih riječi?
"30 minuta", rekao si.
"Daj mi 30 minuta, i nikada više nećeš željeti otići od mene."
Što?
Nema odgovora.
Nakon dva dana je nestao.
Ne znam hoće li se vratiti.
Iznenađuje me što više ne patim.
Možda jednostavno nemam vremena za to.
Moram pronaći kremen,
Trebam oprati podove u stanu.
Očajnički tražim bilo kakvo cvijeće.
Jučer sam konačno našla jorgovan.
Pitam se - misli li Gerd još uvijek na mene.
Tko zna?
Mozda će jednom naša srca progovoriti o svemu,
pa ćemo se opet sresti.
Kada je dnevnik "Žena u Berlinu" bio prvi put objavljen 1959. u Njemačkoj,
bio je popraćen velikim skandalom.
Mnogi su ga smatrali sramotnim i uvredom za sve njemačke žene.
Autorica je bila toliko šokirana odbacivanjem i blaćenjem svoje knjige
da je zabranila tiskanje novih izdanja dokle god je živa,
a njezino pravo ime nije smjelo biti otkriveno čak ni nakon njezine smrti.
prijevod: agve
redatelj:
producent:
izvršni producent:
scenarij:
inspirirano dnevnikom "Žena u Berlinu" anonimne autorice