CARTEA LUI ELI
Traducerea și adaptarea: Snicu & VocaTeam b.v. @ www.titrări.ro
Frumos...
Ți-e foame? Trebuie să vii s-o iei, nu face pe încăpățânatul.
O să-ți placă. E de pisică.
Poftim.
Să vii la micul dejun.
Cine e?
Alo?
Te rog, nu mă răni. Poftim, ia tot ce vrei. Vrei niște mâncare? Ia.
- N-am să te rănesc. - Serios? Așa a zis și ultimul tip.
Poți să mă ajuți? S-a desprins roata. Nu pot să-l repar.
Poate dac-aș fi putut să... Dar nu pot.
Singurul avantaj că nu mai există săpun e că poți să miroși hoții de la 1 km.
Sunt impresionat. Omul ăsta ne simte de la 9 metri.
Ce vă sugerează chestia asta despre igiena voastră?
- Ce-ai acolo în rucsac? - Ce rucsac?
Are o armă. La dracu', nu-i încărcată.
Niciodată nu-s. Nu-i așa, bătrâne?
Deschide rucsacu' și continuă să mergi liniștit pe drum.
Nu pot să fac asta.
Ia rucsacu' ăla și pune-l la pământ, sau mori.
- Mă asculți? - Acum da.
- Bine. - Tu m-asculți?
- Da. - Bine.
Mai atinge-mă încă o dată cu mâna aia și-o primești la pachet.
Vă vine să-l credeți? Bine, mergem pe calea cea grea...
De ce-ai făcut asta? Tocmai mi-a tăiat mâna!
Ce mai așteptați? Pupați-l!
- Ce-a zis? - Are un șoc.
Cred c-a vrut să zică "omorâți-l".
Ți-am zis că o s-o primești la pachet.
Așa-i.
Cine ești?
Unde ai apă?
N-au apă, voiau să te asalteze, și dup-aia să te mănânce. E adevărat.
E în cărucior.
- Nu vrei să iei? Unde mergi? - Spre vest.
- Pot să vin cu tine? - Nu.
Nu!
Unde mergi, scumpo?
Vino aici.
Menține-ți drumul.
Nu!
Nu e treaba ta. Menține-ți drumul. Nu e treaba ta. Menține-ți drumul.
- Nu te cunosc. - Nu-s de pe-aici.
- Pe dracu'. Cine ești? - Nu vreau să avem probleme.
Bine.
- Sunt doar un client, bine? - Bine.
Scuze, dar trebuie să-ți văd mâinile.
- Nu-s unul din ei. - Bine.
Am să scot ceva din rucsac. Bine? Lasă degetul de pe trăgaci.
- Doamne. Ăsta-i un Phantom-900, omule. - Serios?
- N-am mai văzut așa ceva din '90. - Da, l-am luat din sud-est.
- Încă mai funcționează? - Da, are nevoie doar de o încărcare.
Poți să faci asta pentru mine? Să mi-l încarci. Am cablurile.
N-am nevoie de cablu, pot să-l pun la un încărcător triplu pentru tine.
Depinde dacă ai cu ce să plătești.
Am.
- Zippo, e americană. - Da.
Am multe din-astea. Dar un Chapstick, ai așa ceva?
N-am Chapstick-uri. Am ulei de pisică.
- Ulei proaspăt de pisică. - Nu, nu.
E bun, e bun pentru... merge oricum.
- Dar jucării, ai jucării? - Nu, nu mă joc. Am...
Da, da.
- E bine? - Da.
Bine, e-n regulă. Iau asta, împreună cu astea.
- Bineînțeles, sunt ale tale. - Bine, dă-mi câteva ore.
- Am să ți-l încarc. - Mulțumesc.
Poți să aștepți peste drum, la Orpheum.
- Nu, e-n regulă. - Imediat se deschide barul.
- Am s-aștept aici. - N-ai încredere-n mine, așa-i?
- Am să aștept aici. - Bine.
Carnegie, una din trupele de motocicliști tocmai a venit în oraș.
Tipii ăștia au ceva pentru tine.
- Cărți? - Un sac plin de ele.
Spune-le că vreau să-i văd. Chiar acum.
Ne-am descurcat bine.
Cea pe care-o vrei. Nu-i aici?
- Nu. - Nu-nțeleg. E un sac plin de cărți.
Nu trebuie să înțelegi tu. Eu sunt cel care-nțelege.
Lasă asta-n seama mea, și rămânem prieteni.
Am încredere-n voi, o s-o găsiți.
Așteaptă! Mai am și asta.
Ăsta e un lucru cu adevărat bun. E un șampon.
Du-te și fă-te muci. Ia-ți niște femei.
Totul e din partea mea, stați cât vreți. Dup-aia vă întoarceți la drum.
- Și atunci o să-ți aducem cartea! - Nu mă îndoiesc deloc de asta.
Trimiți niște tipi care nici măcar nu știu să citească, după o carte.
Nu-i de mirare că nu găsesc nimic.
Folosesc ce-am la îndemână, le-ar plăcea să mergi cu ei.
- Ce facem cu astea? - Le ardem.
Locul ăla de peste drum. Au cumva apă?
Au, dacă plătești.
Uite. Miroase asta.
Una dintre găști l-au găsit.
Cine știe... S-ar putea să fie ultimul șampon de pe planetă.
Și e numai al tău.
Ți-au găsit cartea.
Nu.
Străin? Să văd...
- Bine, ce să fie? - Apă.
Astea-s chestii serioase. Trebuie să-mi iau din resurse ca să vând,
așa că n-o să te coste ieftin.
Asta face jumătate.
Solara!
Ia asta și umple-o. Așteaptă. Ai nevoie de asta.
Poți să te dai la o parte, te rog? Mersi.
Aia era pisica mea.
- Frumos specimen. - Am văzut c-ai dat-o jos de pe masă.
Nu, am alungat-o doar, n-am dat-o chiar jos.
- Ai ridicat mâna la ea. - N-o să se mai întâmple, promit.
Martz, ce zici de înc-o băutură?
Pisica asta vine-aici de doi ani. Are dreptul să fie aici, mai mult decât tine.
Nu vreau să provoc probleme.
Păcat, pentru că...
Știu cine ești.
Ești un criminal de drumeți inocenți.
O să fii pedepsit toată viața pentru ce-ai făcut. Știi asta?
E-n regulă.
Îmi iau lucrurile și-o șterg.
- Bine, frate? - Da.
Blestemat fie pământul, pentru binele nostru.
Bucățele și cioburi va aruncă înspre noi.
Pentru că din țărâna ne naștem.
Și în țărână ajungem.
Oprește-te!
Te rog.
Redridge!
Redridge.
- Și tu cine ești? - Nimeni.
Mă-ndoiesc. Oamenii pe care i-ai ucis în barul meu, ei erau niște nimeni.
- Dar tu... - Nu tremură.
- Nu-i unul din ei. - Bun. Ăsta e un oraș civilizat.
Nu mâncăm oameni. Nu prea mai vedem fețe cunoscute.
De ceva timp.
- Citești? - În fiecare zi.
Foarte bine pentru tine. Și eu. Știi ce-i amuzant?
Oricât de bătrâni am fi, oameni ca tine și ca mine, noi suntem viitorul.
- Ce vrei de la mine? - Am să trec direct la subiect. Îmi place.
Nu ești doar educat.
Niciodată n-am văzut pe cineva să se descurce așa cum ai făcut-o jos la bar.
Nu știu de unde ai învățat asta, dar sunt al naibii de sigur că ți-e de folos.
E doar un orășel, e un început. Mă voi extinde, am nevoie de experți,
mi-ar fi de folos cineva ca tine.
- Mersi. Dar nu-s interesat. - Oamenii care lucrează pentru mine o duc
mai bine ca orice muncitor. Întreabă-l pe Redridge aici de față.
Întreabă-i pe băieți, pe oricine. Paturi adevărate, mâncare caldă. Femei.
Apă potabilă. Ai putea face mult rău, prietene.
Mulțumesc.
- Dar trebuie să fiu undeva. - Unde?
- În vest. - Nu-i nimic în vest.
- Mi s-a spus altceva. - De către cine?
Să-ți spun ceva. Stai peste noapte. Testează-ne puțin ospitalitatea,
vezi dacă-ți convine. Mai vorbim dimineața.
Un sfat, Drumețule. N-ai de ales.
Întotdeauna ai de ales.
Va sta cineva la ușa camerei tale toată noaptea.
- Dacă ai nevoie de ceva. - N-am nevoie.
Niciodată nu știi sigur.
Asta-i pentru tine. E apă pentru spălat și niște hrană, un desert special,
complimente din partea casei.
Vreau s-o iei sau să zici ceva, ca să știu dacă o vrei sau nu.
- Mulțumesc. - Cu plăcere. Pot să-ți mai aduc ceva?
Nu, e-n regulă, mulțumesc.
- Ai orbit în război? Sau ceva de genu'? - Așa m-am născut.
Cred că probabil sunt norocoasă pentru că eram deja obișnuită
să fiu așa când s-au întâmplat toate astea.
- Păi, mersi pentru mâncare. - Cu plăcere.
Îmi place parfumul tău.
E doar șampon. Dar, mersi.
Noapte bună.
Cred că n-o să se răzgândească până dimineața.
N-o să rămână.
E diferit față de ceilalți. N-o să poți să-l convingi să facă ce vrei tu.
Cine-a zis că eu o s-o fac? O trimit pe Solara.
Nu poți să faci asta.
Ar fi și timpul s-o folosesc într-un mod mai util.
Nu... te rog.
Te rog, nu. Te rog.
- Pot să intru? - Lasă-mă puțin.
A trecut deja cineva pe-aici cu apă și mâncare. Am tot ce-mi trebuie.
Ești sigur de asta?
E cam luminat pe-aici.
- Sunt Solara. - Bine.
- Mi-ai umplut cana jos. - Da. Tu ești Drumețul, nu?
Da.
Dacă te gândești la plată, te anunț că e din partea casei.
- Pentru ce să plătesc? - De ce nu iei un loc?
Nu.
Nu, nu pot să plec. Dacă fac asta, o să-mi rănească mama.
- Cine? - Carnegie.
- E tatăl tău? - Nu.
Nu. Dar cam așa de apropiați suntem. Am să dorm pe podea.
Mâine poți să-i spui că te-ai simțit bine. Promit că nu voi fi o belea.
Te rog.
Cal pe b4.
E mutarea ta.
- Deci... câți ani ai? - Pardon?
Nu prea am văzut mulți oameni de vârsta ta să treacă pa aici.
Păi... au cam trecut 30 de ierni de la Fulger.
- Nu-mi amintesc prea bine. - Îți amintești cum era?
- În fosta lume? - Da.
Cum era?
Oamenii aveau prea mult. Nu știam ce era valoros și ce nu era.
Aruncam lucruri pentru care ne omorâm în vremurile noastre.
- Serios? - Da.
- Ai o carte. Pot s-o văd? - Nu, nu poți.
Vreau doar s-o văd. Nici măcar nu pot să citesc, lasă-mă s-o văd doar.
- Ce-i cu tine? E doar o carte. - Nu-i o carte obișnuită.
- Cum adică? - Gata cu întrebările despre carte, bine?
Gata cu întrebările.
Din moment ce ești aici, am o întrebare pentru tine.
Poate că o să-ți răspund la ea, poate că nu.
- De unde ți-ai luat apă? - Nu pot să-ți zic asta.
- Nu poți să-mi spui, sau nu știi? - Știu.
Dar dacă nu vorbești nici tu despre carte, nici eu nu vorbesc despre apă.
- Bine, am o altă întrebare. - Minunat.
Da, e multă mâncare pe-aici. Mai multă decât pot să mănânc.
Să-ți zic ceva. Putem s-o împărțim, așa cum obișnuiau foștii oameni.
- Bine. - Bine?
Stai puțin. Așează-te.
Așează-te. Niște carne de vită pentru tine. Ține-mă de mâini.
- Ce faci? - Ai încredere, ține-mă de mâini.
Închide-ți ochii.
Tatăl nostru, îți mulțumim pentru această masă.
Mulțumim că ne oferi un pat și un cămin călduros în nopțile reci,
ca acesta.
- A trecut prea mult timp. - E din carte?
Închide-ți ochii.
Și îți mulțumim pentru darul prieteniei în aceste vremuri grele.
Amin.
- Acum mâncăm? - Da.
'Neața, Solara.
Cum a fost noaptea asta? Ai dormit bine?
- Am făcut cum ai cerut. - Desigur, dar întrebarea e: A funcționat?
- Rămâne? - N-am vorbit foarte mult.
Solara, scumpo, mănâncă ceva.
Mamă, dă-mi mâna. Închide-ți ochii.
Mamă, ai încredere.
Tatăl nostru, îți mulțumim pentru această masă.
Îți mulțumesc pentru mama pe care mi-ai dat-o.
Îți mulțumim pentru căminul pe care ni-l oferi.
Și... Cred că asta-i totul.
Amin.
Cuvântul ăsta-l căutai. Amin.
Așa închei.
Ai spus că n-ai vorbit mult. Dar a citit ceva?
- Te-am întrebat ceva. - Bill, nu.
Tacă-ți fleanca.
- Oprește-te! - Îi faci rău mamei tale, Solară.
A spus că citește-n fiecare zi. Și n-a făcut-o?
Mamei tale i-ar plăcea să-ți dai drumul la gură.
Nu știu! Nu știu.
- Da, bine. Citea. - Ce fel de carte citea?
Nu știu, o carte de piele veche.
Și?
- Nu știu, avea o chestie pe copertă. - Arată-mi-l.
- Vreau să-i dai drumul. - Arată-mi!
Redridge!
Nu se poate. A fost păzit tot timpu'.
- Unde-i? - Nu... nu...
- Vreau doar să mă asigur - Am înțeles.
că n-are acid.
N-are importanță, dă-le jos.
- Dă-le jos. - Lasă-mă s-o usuc...
- Bine! - Hai. E-n regulă.
Mersi. Poți să le spui că te-am obligat s-o faci.
- Spune-o. - Tu m-ai obligat s-o fac.
- E încărcată? - Nu cred că-i încărcată.
- E numai o modalitate de-a afla. - Uite ce, îmi trebuie cartea aia.
Adică, o vreau. Și tu o vrei. Dacă mă faci să aleg, am să te omor și am să iau cartea.
De ce, de ce-o vrei?
Am crescut odată cu ea. Îi cunosc puterea. Și dacă ai citit-o, și tu îi cunoști.
De asta le-au ars după război. A rămâne în viață e un act al credinței,
construirea acestui oraș e un act al credinței și mai mare. Dar ei nu înțeleg.
Niciunul. Și n-am cuvintele potrivite ca să-i ajut, dar cartea le are.
Și, recunosc... am multe, multe lucruri de făcut,
urăsc să fac asta, recunosc.
Dar dacă am fi avut cartea, n-ar mai fi trebuit s-o fac.
Îți imaginezi cât de diferită, cât de dreaptă ar putea fi lumea asta
dacă am avea îndrumarea corectă pentru credința noastră?
Oamenii ar înțelege cu adevărat de ce se află aici și ce au de făcut,
n-ar mai avea nevoie de motivații stupide.
Nu-i bine să ții cartea aia ascunsă, doar pentru tine. E făcută pentru toți.
E menită să fie dată mai departe. Nu asta vrei tu?
Din toată inima.
Întotdeauna am crezut că voi găsi un loc din care cartea asta provine,
unde era nevoie de ea. Nu l-am găsit încă.
Îl iubesc pe tipul ăsta. Îl iubesc.
Împușcați-l. Vă rog.
Ce mai așteptați? Omorâți-l, pentru numele lui Dumnezeu!
Nu-mi place să fiu urmărit.
Vreau să vin cu tine.
- Ești cumva proastă ? - Nu-mi place deloc aici.
Atunci pleacă.
Mama crede că voi fi mai în siguranță cu tine.
Te duc în locul de unde ne luăm apă.
Îți poți lua oricâtă poți căra.
Vroiam să spun oricâtă putem căra.
Carnegie știe alte două izvoare, mai în nord.
Spune că va înființa mai multe orașe.
Și cum de-a aflat de izvorul ăsta ?
A fost pe aici. Când era tânăr.
Asta în lumea de dinainte.
Probabil că restul care știau de el, au murit.
Ar cam trebui să ne grăbim.
Cred că mi-am uitat ochelarii înăuntru.
Te duci tu să te uiți după ei ?
Ce faci ?
Chiar ești un mincinos.
Nu sunt un mincinos.
Ai spus că pot veni cu tine,
dacă-ți fac rost de apă.
Eu nu am spus așa ceva, tu ai spus.
Și-n afară de asta, strada nu-i pentru tine.
E mult mai rău decât crezi tu.
La revedere, Solara.
Mi-a făcut plăcere să te cunosc, să fiu sincer.
- Auzi... - Da ?
Să te ia dracu !
Ți-ai spălat mâinile alea împuțite ?
De două ori, dle. Cu săpunul dvs.
Pregătiți o echipă, plecăm după ei.
- Pentru un rahat de carte. - Nu-i un "rahat de carte" !
E o armă !
O armă ce lovește exact în inimile
și mințile celor slabi și disperați.
Ne va da puterea asupra lor !
Dacă vrem să conducem nu doar un orășel împuțit,
trebuie să punem mâna pe ea.
Vor veni oameni de pretutindeni și vor face exact
ce le spun, dacă acele cuvinte sunt cele din carte.
S-a mai întâmplat o dată și se va întâmpla din nou.
Nu avem nevoie decât de cartea asta.
Atunci eu o vreau pe Solara.
Te târguiești cumva cu mine ?
Încheiem cumva o înțelegere ?
Am pierdut o grămadă de oameni.
Ai nevoie de mine mai mult ca oricând.
Acum ne spui că merită să luptăm pentru cartea aia.
Ei bine, eu te cred.
Dar pentru asta, o vreau pe Solara.
De ce nu ? De ce nu.
Hai să ieșim dracului de aici.
În ce direcție ne-ndreptăm ?
Vest.
Alo ?
Mă ajută cineva ?
Alo, e cineva acolo ?
Ești bine ?
Da, sunt bine.
Du-te-n drumul tău. O să fiu bine.
- Lasă-mă doar să... - Nu ! Pe bune, te rog !
Mă descurc, serios. Am nevoie de un bărbat să mă ajute...
Tu doar pleacă de aici.
E-n regulă, într-un minut s-a și rezolvat.
Sunt bine. Te rog...
Ajutor !
Lăsați-mă în pace !
Condu-i în direcția aia.
- Ce s-a întâmplat ? - Taci. Ai auzit ?
Nu te mișca.
Desfă sârmă de pe ăsta. Înfășoar-o separat.
- Ce-i asta ? - Prânzul.
Parc-ar fi protejat, sau ceva de genul ăsta.
De parcă nimic nu l-ar putea atinge.
E doar un om nenorocit.
Bagi un glonț în el și-o să cadă.
E cald încă.
Sunt doar câteva ore de când a murit.
Nu poate fi prea departe.
Nenorocitul dracului !
Solara.
Ești sigur c-o mai vrei ?
O să se-ntunece în curând.
Nu-i putem urmări noaptea,
o să ne vadă apropiindu-ne.
Am putea trece chiar pe lângă ei și nu ne-am da seama.
Are dreptate.
Sunt pe jos. Obosiți. Trebuie să mai și doarmă.
Lasă că recuperăm mâine.
O să-i prindem poate chiar înainte de răsărit, Sam.
Ai face bine să te ții de cuvânt.
Tu chiar citești aceeași carte în fiecare zi ?
Absolut întotdeauna.
Îmi citești și mie ceva ?
Te rog.
Domnul este Păstorul meu. Nu voi duce lipsă de nimic;
El mă paște-n pășuni verzi;
El mă conduce la ape de odihnă;
El îmi înviorează sufletul.
El mă povățuiește pe cărări drepte,
din pricina numelui Său.
Chiar de-ar fi să umblu
prin Valea Umbrei Morții,
nu mă tem de niciun rău;
căci Tu ești cu mine.
- Asta-i chiar frumos. - Îți place ?
- Tu ai scris asta ? - Da, eu.
- Serios ? - Nu.
Asta a apărut cu mult timp înainte
ca noi doi să existăm, fii sigură.
Ce-ai vrut să spui când ai zis
că nu e doar o simplă carte ?
E unica.
Serios ?
După război, oamenii chiar și-au făcut o ocupație
din a găsi și a distruge orice nu a fost distrus deja de foc,
unii oameni chiar afirmând că de fapt
asta a fost și cauza războiului, înainte de toate.
Oricum, asta e singura ce-a scăpat nevătămată.
Și cum de-ai pus mâna pe ea ?
Se spune că războiul... a creat o sfâșiere a cerurilor.
Probabil c-ai auzit poveștile.
Da.
A apărut o gaură în cer, soarele a coborât,
și a ars totul.
Totul... și pe toți.
Tu ai fost norocoasă, să te adăpostești și să te ascunzi
într-un loc de genul ăsta, sau chiar sub pământ.
Majoritatea oamenilor n-au fost norocoși.
Deci, după un an am început să ieșim,
rătăcind aiurea, neștiind ce e de făcut
încercând doar să găsească un loc pentru a supraviețui.
Într-o zi, am auzit o voce. E greu de explicat,
dar era ca și cum ar fi venit chiar dinăuntrul meu.
Dar o puteam auzi la fel de clar cum te-aud pe tine.
Și ce spunea vocea asta ?
M-a condus. Către locul unde am găsit cartea.
Îngropată, sub niște sfărâmături de piatră.
Vocea mi-a spus să duc cartea spre vest.
Mi-a spus că o cale mi-a fost deschisă,
că voi fi condus într-un loc unde cartea
va fi în siguranță.
Mi-a spus că voi fi protejat
împotriva oricui, sau a orice, îmi va sta în cale.
De atunci tot merg.
Și tu ai făcut toate astea pentru că o voce
din tine ți-a spus așa.
Da, așa am făcut.
Știu ce-am auzit. Știu ce aud.
Și nu-s nebun și știu că n-aș fi reușit niciodată
fără ajutor.
- Ce-i aia ? - Deja ai pus prea multe întrebări.
Du-te la culcare, mâine plecăm dis-de-dimineață.
Ce faci ?
Scuză-mă, am crezut că dormi.
Nu dormeam. Ce faci ?
Voiam doar să văd cartea.
Nimeni n-o atinge în afară de mine. M-ai înțeles ?
- M-ai înțeles ? - Da, am înțeles.
Du-te la culcare.
Ai spus că oricum nu știi să citești,
așa că nu-ți folosește la nimic.
Da.
Așa că învață-mă.
Stai, stai. Oprește !
- Ziceai că mergi de 30 de ani. - Da.
Ți-a trecut vreodată prin minte că poate de fapt te-ai rătăcit ?
Nu.
Și cum de știi că mergi în direcția bună ?
Mă las condus de credință, nu de vedere.
- Ce înseamnă asta ? - Înseamnă că știi ceva,
chiar dacă nu știi nimic.
N-are nici o logică.
Nu trebuie să existe vreo logică. Asta e credința.
E o înflorire a Luminii, într-o câmpie a Întunericului,
dându-mi mie puterea de a merge mai departe, înțelegi ?
Asta-i din cartea ta ?
Nu, e din Johnny Cash...
Poftim ?
Crezi că locuiește cineva acolo ?
Nu știu.
Poate e apă acolo.
Stai în spatele meu.
"Acces interzis. Proprietate privată."
Asta-i ciudat.
Cine sunteți ?
Călători, atâta tot. Nu dorim răul nimănui.
Accesul interzis. N-ați citit semnul ?
Ne pare foarte rău. Nu l-am văzut.
- Și ce anume vreți ? - Eram doar...
Nu voiam nimic.
Ne cerem scuze și dacă ne eliberați,
ne vom vedea de drumul nostru.
George, uită-te la ei.
Unul din ei e doar o biată fată.
Da, fumată chestia asta. Am auzit-o de sute de ori.
Avem atât de puțini vizitatori în ultima vreme,
încât George nu mai are încredere în nimeni.
Eu sunt Martha.
Ați dori cumva un ceai ?
Ce-ați zice de ceva muzică ? E așa de relaxantă.
George !
Cum vi se pare ?
- E bun ? - Bun, bun.
Minunat.
E incredibil cum voi doi ați izbutit să supraviețuiți
aici, afară, fără ajutor.
Ei bine, George e un adevărat meșter.
A muncit la greu pentru locul ăsta,
făcându-l unul cu adevărat sigur.
S-ar putea să fim bătrâni, dar suntem încă zdraveni.
Am avut de-a face cu mulți care au încercat
să ne ia locul ăsta. Nu-i așa, George ?
Da, chiar așa e.
Vreau să v-arăt ceva, haideți.
George, nu. Nu acum.
Haideți !
- Astea-s... - Morminte ? Bineînțeles.
Ar fi fost de-a dreptul barbar să nu îi îngropăm.
Și-n afară de asta, face chiar bine pământului.
Să ne-ntoarcem înăuntru.
Cred că pot să vă încropesc niște sandwișuri.
Mulțumesc. Vă mulțumim mult.
- Trebuie să plecăm în clipa asta. - I-au ucis pe toți oamenii ăștia.
Nu doar i-au ucis. I-au mâncat.
- Le tremură mâinile. - Prea multă carne de om.
Să mergem.
Am găsit niște carne. Sper că vă e foame.
Nu. Nu, mulțumim.
- Ei bine, trebuie să plecăm. - Așa repede ?
Da, mi-e teamă că da.
Sunteți siguri că nu mai stați ?
Da. Foarte siguri. Pune pușca jos.
Scuze. Ia ăsta. Deschideți-ne voi ușa, vă rog.
- Vă mulțumesc pentru ceai. - Și eu vă mulțumesc.
Du-te înapoi în casă.
George, ce se-ntâmplă ?
O întreagă companie de nenorociți înarmați, asta se-ntâmplă
iar ăștia i-au condus exact spre noi.
Și tocmai scosesem porțelanurile chinezești.
La dracu cu China !
Ai cumva mai multe arme ?
Arme ? Să-ți arăt eu niște arme.
- Ai mai tras vreodată ? - Bineînțeles.
Haide.
Știm că sunteți înăuntru.
Ieșiți afară și nimeni nu va fi rănit.
Să-ți ușurez și mai mult decizia.
Trimite-o afară pe Solara, cu carte cu tot.
Ce ne facem ?
Eu știu exact ce dracu am de făcut.
Așteaptă, așteaptă.
Cartea și fata.
Nu vor ieși.
Rahat ! La pământ, toată lumea la pământ !
Mai ții minte vocea aia pe care o tot auzi ?
Ți-a povestit ceva despre situația de față ?
Vom scăpa cu viață. Amândoi.
Și de noi ce spunea ?
N-a zis nimic de voi.
Opriți focul !
Opriți focul.
Nenorociților ! Martha !
Treceți pe partea cealaltă !
Nenorociți împuțiți !
Opriți focul !
- Ce fac ? - Nimic de bine.
Unde-i cartea ?
Verifică-i rucsacul.
Nu-i aici.
Asta-i ultima ta șansă. Ori îmi dai cartea,
ori jur că te îngrop aici și acum.
Al dracu de... Să mai încercăm o dată.
- Carnegie ! - Ce-i ?
Și acum... Unde e cartea ?
Dă-i cartea. Te rog.
Nu îi spune.
E în casă. În spatele televizorului.
- Du-te și verifică televizorul. - Ce să verific ?
Faci mișto de mine. Du-te tu !
Du-te !
Cere și vei primi.
Dumnezeu e bun, nu-i așa ?
Întotdeauna.
Nu chiar întotdeauna.
Nu !
Vedeți ? Ce v-am zis eu ?
Nu-i decât un om.
Nu ! Lasă-l în pace !
Unde-ți este ocrotirea, acum ?
Poftim ?
Roagă-te pentru mine.
Bine ?
Vorbesc serios.
La dracu.
Întoarce !
Haide. Haide !
De-abia ne ajunge benzina pentru întoarcere,
vrei să mergem după ea ?
Nu.
- Unde mergi ? - Spre vest.
Trebuie să merg spre vest.
- Îmi pare rău. - Pentru ce ?
Pentru asta. E numai din cauza mea.
- Nu, nu e. - Ba da, e...
dacă nu veneam cu tine, nimic din toate astea
nu s-ar fi întâmplat.
Nu e vina ta.
Am făcut ceea ce trebuia să fac.
Nu credeam că există ceva care să te convingă
să renunți la cartea aia.
Vezi tu, de ani de zile o am la mine
și o citesc în fiecare zi.
Am devenit atât de preocupat s-o țin în siguranță,
încât am uitat să trăiesc așa cum am învățat chiar din ea.
Da ? Cum anume ?
Doar să...
Să faci pentru alții mai mult decât faci pentru tine.
Cel puțin asta am învățat din ea.
Simți mirosul ?
- Ce anume ? - În aer. Se simte sarea.
Ne apropiem de ocean.
Asta e bine.
Asta e.
Aduceți-mi-l pe Inginer !
Vă puteți opri acolo !
Ce căutați aici ?
Numele meu e Eli.
Am o biblie a Regelui Iacob.
Rămâneți acolo. Să nu faceți vreo mișcare bruscă,
pentru că se va trage asupra voastră.
Fii atent cu chestia aia. Atent.
Ai grijă.
Așteptați.
Ne ocupăm chiar de mult timp de așa ceva.
- Mă simt că într-un muzeu. - E mult mai mult de atât.
Ăsta e locul de unde vom începe din nou.
Avem o presă de tipar,
care va fi complet funcțională cât de curând.
Le vom explica oamenilor
despre lumea pe care-au pierdut-o...
ajutându-i să o reclădească.
Uite. Shakespeare. Enciclopedia Britanică.
Din care lipsesc doar câteva volume.
Este o colecție întreagă de înregistrări a magnificilor
Mozart și Wagner. Păstrate aproape impecabil.
Dar nicio biblie. Mă rog, până acum.
Pot întreba în ce stare este ?
E terfelită. Dar va sluji scopului.
Aș putea s-o văd ?
Da, se poate.
- Asta a fost. E deschisă. - Bun.
Aveți ceva pe care pot scrie ?
Ne puteți aduce niște hârtie pentru scris, vă rog ?
Multă.
Cât mai multă.
Nu se poate.
E imposibil !
Nu se poate !
Fii foarte atent.
Și notează absolut tot ce spun.
Exact cum o spun.
Prima Carte a lui Moise. Numită Geneza.
Capitolul unu, versetul unu:
"La începuturi, Domnul a creat cerurile
și pământul."
Versetul al doilea:
"Iar pământul era netocmit și gol;
iar întunericul era deasupra adâncului
și Duhul lui Dumnezeu Se purta
pe deasupra apelor."
Versetul al treilea:
"Și a zis Dumnezeu: "Să fie lumină !".
Și a fost lumină."
Unde e Solara ?
E afară. A fost alegerea ei.
Am încercat s-o aduc înapoi. A refuzat.
Și tu ce-ai făcut când te-a refuzat ?
Citește.
Ce i-ai făcut fiicei mele ?
Citește !
Ce i-ai făcut fiicei mele ?!
Poți începe oricând.
Îmi pare rău.
A trecut atât de mult timp, încât nu mai îmi aduc aminte.
- Trebuie. - Chiar trebuie ? Ei, nu zău ?!
Trebuie. Te rog.
- Piciorul tău. - Nu mă mai doare.
Îi simt mirosul.
Ai muncit din greu pentru cartea aia.
Ai sacrificat atât de multe, atât de mulți oameni.
Mai mulți decât credeai ca va trebui.
Acum, toți acei oameni care erau prea înfricoșați
să-ți pronunțe măcar numele... Sunt jos,
distrugând barul chiar în clipa asta, știai ?
Și nu e nimeni aici pentru a-i opri.
Iar tu tremuri din toate oasele.
Nici nu-mi pot imagina cum trebuie să te simți
când ai ceea ce-ți dorești atât de aproape și de fapt
să poată fi la un milion de kilometri depărtare.
Încetează !
Mă părăsești ? Claudia ?
Claudia !?
Claudia !
Bunule Dumnezeu. Îți mulțumesc că Mi-ai dat puterea
și credința de a-Ți îndeplini sarcina
pe care Mi-ai încredințat-o.
Îți mulțumesc că M-ai îndreptat întru credință și adevăr
peste piedicile ivite de-a lungul drumului.
Și pentru că M-ai ținut dârz, când totul în jurul meu
părea sortit pieirii.
Îți mulțumesc pentru că M-ai protejat
și pentru toate semnele Tale, de-a lungul drumului.
Îți mulțumesc pentru orice lucru bun pe care poate l-am făcut,
și mă căiesc pentru lucrurile rele făcute.
Nu trebuie să pleci, știi asta.
Ești mai mult decât binevenită să rămâi aici.
Vei fi cu adevărat în siguranță.
Mulțumesc.
Dar asta e ceva ce trebuie s-o fac.
Unde vei merge ?
Acasă.
Îți mulțumesc pentru prietenul pe care mi l-am făcut.
Te rog veghează asupra ei, așa cum ai vegheat asupra mea.
Îți mulțumesc că în sfârșit îmi îngădui să mă odihnesc.
Sunt atât de obosit.
Dar pot merge acum să-mi găsesc odihna, împăcat cu mine însumi.
Conștient că am făcut ceea ce trebuia, în timpul meu,
pe acest pământ.
SFÂNTA BIBLIE NOUA EDIȚIE A REGELUI IACOB
Am dus lupta cea dreaptă. Am încheiat și cursa.
Mi-am păstrat credința.
Traducerea și adaptarea: VocaTeam b.v. & Snicu @
Sincronizarea BluRay: PoLL11