I tidigare avsnitt...
- Vad gör du här? - Amberle visade sig för mig igen.
Mörkret är nära och du är vårt sista hopp.
Du förutspådde en annan druid.
En som föddes med magiska krafter.
Allanon lämnade kvar den här. Kanske kan den hjälpa oss nu.
När jag använde mörkret i mig för att styra varelsen njöt jag av det.
- Jag ville aldrig såra dig. - Ingen fara. Hur kan jag hjälpa dig?
Du tillät dig att bli manipulerad av Dagda Mor.
Och nu styr det där svärdet dig.
Jag gör anspråk på fästningen i Häxmästarens namn.
De blodröda har erövrat Arborlon.
Kroppen är varm.
Några spår av de andra Utvalda? Det borde finnas sex till.
Färska spår leder österut in i skogen.
- De blodröda - hur många var de? - Alltför många.
De utvalda är trädets väktare.
Riga visar att de som skyddar allt magiskt ska dö. Vi måste stoppa det.
- Nej, du måste möta Amberle. - Vi kan inte bara lämna det åt sidan.
Jag letar upp De utvalda. Men Amberle frågade efter dig.
De fyra ländernas öde vilar i dina händer.
Du ska in dit och möta henne.
Nu.
Team Wild Animals Only Released On: www.HoundDawgs.org
Du vet inte hur många gånger jag har försökt få tala med dig.
Jag vet. Jag hörde dig.
- Varför svarade du inte? - Det fanns inget jag kunde säga.
Inte ens "adjö"?
Alltihop skedde så snabbt.
Ena minuten befann vi oss i Livets trädgård och nästa var du...
Jag valde själv, Wil.
Det var enda sättet att rädda de fyra länderna.
Jag vet. Och jag har försökt försona mig med det.
- Jag vet att det har varit svårt. - Svårt?
Jag älskade dig!
Jag älskar dig fortfarande, Amberle.
- Det vi har... - Det vi hade -
- var ett ögonblick vi kan omhulda för alltid.
Men den tiden är förbi.
För dig, kanske. Du fattade beslutet.
Du berättade inget för mig, utan lämnade mig kvar att börja om.
Du är arg. Det har du all rätt att vara.
Men det här var mitt öde och nu måste du möta ditt.
Hör på... Jag vet vad som står på spel.
Häxmästaren är tillbaka och jag lär vara den ende som kan besegra honom.
Det kan jag inte. Jag har sett min sanning och den är inte det du tror.
- Vad såg du? - Att jag inte lyckas besegra honom.
Häxmästaren dödar alla som jag bryr mig om.
- Allanon, Eretria... - Och Mareth?
I motsats till dig och min far är jag inte stark nog att rädda världen.
Den sanning jag såg var att Häxmästaren vinner.
Sanningen är inte formad än.
Häxmästaren har en makt som du ännu inte känner till.
Hans mörka krafter är oöverträffade, men du kan besegra honom.
- Berätta hur. - Han har en svaghet.
Som förintade honom den senaste gången han gick på jorden.
- Shannarasvärdet. - Ja.
Du är Shannaran och endast du kan svinga det.
Så det som ska rädda de fyra länderna från undergång är svärdet?
Då har vi ett stort problem.
Varför har en dödlig pojke återuppväckt Häxmästaren -
- och stängt in honom i hans dödsfiendes kropp?
För att tjäna er.
Men det finns nåt mer.
Du har nåt i tankarna.
En önskan.
Tala.
Jag hade hoppats, herre -
- att ni skulle uppfylla en önskan.
Catania.
Hon är den enda människan jag någonsin har älskat.
Om ni ger henne livet åter, så att vi kan vara tillsammans igen-
- kommer jag att tjäna er för evigt.
En gång till! Fortare.
- Det tjänar inget till. - Upp med dig.
Du har mycket kvar att lära. Vi är inte färdiga än.
- Kan jag inte kämpa med magins hjälp? - Magin är inget vapen.
Den måste användas sparsamt.
- Magin... - Jag vet. Magin har alltid ett pris.
En gång till!
Tror du att det är lätt att bli druid?
Du får förstå att ditt liv inte längre tillhör dig!
Du kommer att tjäna de fyra länderna och...
- Jag hämtar hjälp. - Det tjänar ingenting till.
När jag hade besegrat Dagda Mor-
- borde jag ha isolerat mig i Druidens vila för att förnya mina krafter.
Men det gick inte. Jag var tvungen att finna Bandon.
Vilan pågår i åratal, till och med i decennier.
Vad händer om du inte får din vila?
Då dör du, eller hur?
Vi kanske kan komma överens?
Så att du får leva i några timmar till.
- Du är dödens, rövare! - Då måste du fånga mig först.
- Vi har ont om tid. - Hur ska jag kunna tacka dig?
Tacka mig inte än. De är snart tillbaka.
Nu måste ni till tunnlarna som löper under Arborlon.
Där är ni trygga. Håll jämna steg med mig!
Det fungerar.
- Var är jag? - Catania.
Se på mig, Catania. Det är ingen fara.
- Det är ingen fara. - Det är du...!
Håll dig borta från mig.
- Nej! - Jag tänker inte skada dig.
Jag vet... Jag vet vad du måste tycka om mig.
Och jag är ledsen. Förlåt mig.
Jag är hellre död än med dig.
- Jag menade inte att såra dig. - Nog!
Nog. Kom till mig.
Vad har du gjort?
Catania...
Låt bli henne!
När mitt svärd korsade Häxmästarens klinga såg jag vad som ska ske.
Jag såg hur allesammans dog.
Eretria återvände till mörkret.
Allanon och Mareth var täckta av blod.
Jag kunde inte stoppa det.
Jag kände att jag drogs ned under vattnet, att hela världen kallnade.
Sanningen är att jag kommer att misslyckas. Så enkelt är det.
Jag har sett det. Jag har känt det.
Inget med sanningen är enkelt.
Svärdet gick itu för att du inte är redo att se sanningen.
Vilken sanning är det?
Wil?
Pappa?
- Vad gör du här? - Jag ska hjälpa dig se din sanning.
Min sanning...
Min sanning är att jag inte är nån hjälte.
Jag räddar ingen - jag är inte du.
- Du är en bättre man än jag. - Jag? Nej.
Du är den legendariske Shea Ohmsford, hjälten från rasernas krig.
Undrar du aldrig varför jag drack?
Varför jag dog ensam i grottan? Det var för att jag levde i en lögn.
För att besegra Häxmästaren måste jag göra den största av uppoffringar.
Tanken på att lämna Heady och att aldrig få dig var för svår.
Jag skämdes över att leva eftersom jag inte kunde se min sanning.
Gör inte samma misstag som jag!
- Har du uppgifter om druiden? - Ja, general.
Han fördes till Storlock för flera dagar sen, svårt sårad.
- Vem förde honom dit? - Hans dotter.
- Hans dotter? - Hon sägs också ha krafter, sir.
Varför kom de till Storlock? Druider har ingen användning för läkekonst.
Deras äldste hade förvarat nåt åt honom.
Nåt de kallar för kodexen.
Varför ska jag tro dig?
Se vad demonerna gjorde med mig.
Jag vill att allt ska bli som förr - innan det fanns magi.
Så ska det bli, min broder.
Jag tackar er, general.
Vi rider till Storlock!
Vad kommer att ske när du är borta?
Du blir den sista druiden - magins försvarare.
Men druiden har en enslig väg.
- Du får vandra ensam. - Det skrämmer mig inte.
Rädsla är det minsta bekymret.
Om Häxmästaren besegras...
- Du menar när han besegras. - Till och med då.
Du blir tvungen att se alla du bryr dig om -
- åldras och dö.
Jag kommer att göra det jag måste.
Dina känslor för Wil Ohmsford...
De har vuxit sig starka.
- Det hindret måste du ta dig förbi. - Du behöver inte oroa dig för det.
Kärlek kan fördunkla ditt omdöme och göra dig sårbar.
Den försätter alla omkring dig i fara.
En druid måste lära sig att möta framtiden utan känslomässiga band.
Som du? Älskade du ens min mor?
Din mor var vacker och begåvad.
Hon kunde ha levt en prinsessas liv.
Men hon var även beslutsam och envis.
Hon valde ett högre kall:
Av bildning och lärdom.
Jag saknar henne så mycket.
Det gör jag med. Varje dag.
Men du svarade inte på min fråga.
Älskade du henne?
Din mor var den enda kvinnan jag någonsin har älskat.
Kärleken gjorde mig svag.
Jag måste vila.
Gå.
- Men... - Snälla, gå.
Sakta inte in, vi är nästan framme!
Fortsätt fly!
Ingen kan fly från De blodröda.
Det är här jag hör hemma.
Som helare.
Det är allt jag någonsin har velat vara.
Inte som hjälte.
Eller som frälsare. Ett enkelt liv.
Före alvstenar och magi och Allanon.
Men det är inte vårt öde.
Och nu är du världens enda hopp.
Hur förintar jag Häxmästaren så att han aldrig återvänder?
Du måste stöta klingan genom hans hjärta.
- Och om jag misslyckas? - Du är en Shannara.
Du har dina förfäders magiska krafter i ådrorna.
Det kan besegra Häxmästaren och rena världen från ondska-
- men bara om du accepterar ditt öde och sluter fred med det förflutna.
Du och jag har slutit fred.
Det är en till du måste möta.
Spring! Till tunneln.
Varför lever vi fortfarande, tror du?
Vad jag tror? Att Riga är svag för det teatraliska.
Han vill dra ut på dödandet för att få underhållning.
Berätta en sak för mig, Slanter.
Kommer nån att sakna dig när du är borta?
En hustru? Barn?
Gnomstammen är den enda familj jag har.
Och du?
Det finns ingen kvar som skulle sakna mig.
Jag antar att det är lättare.
Det var tanken.
Men nu... är jag inte så säker på att det var den bästa vägen.
Att lämna endast spöken och beklagan efter sig.
Att dö utan att ha känt kärlek.
Vad är det för ett liv?
Druid!
General Riga.
Jag tror att jag har nåt som tillhör dig.
Jag tänkte väl att det skulle få dig att lyssna.
Ge mig kodexen, annars dör din dotter.
- Se vad du har gjort med henne! - Se vad hon har gjort med dig.
Hon är ingenting.
Hon är allt!
Hon älskade dig aldrig.
Ingen har någonsin älskat dig!
Kärlek är en illusion.
Du måste tömma ditt hjärta.
Du måste befria ditt sinne.
Du måste döda din längtan.
Nej.
Jag kan inte.
Mörkret tjänar inte oss.
Vi tjänar mörkret.
Snälla...
Visa att du kan.
Bandon, min älskade.
Nu kan du vandra vid min sida.
Jag trodde att jag skulle dö på slagfältet.
Inte kastad ner i vattnet som gårdagens sopor.
Jag borde nog ha lärt mig att simma.
- Hur har ni det? - Mycket bättre, tack vare dig.
Jag antar att mina män tog sig in i palatset med din hjälp.
Vi måste skynda oss.
- Vad är planen? - Tunnlarna som går under dammen:
De för er oupptäckta ut ur staden.
Jag följer er till ingången.
- De blodröda kan få reda på det. - Den risken är jag villig att ta.
För en gnom och en prisjägare du knappt känner?
Drottning Tamlin behandlade mig väl. Jag vill hedra hennes minne.
Ni måste hitta Lyria och beskydda henne.
- Jag svär. - Kom. Följ mig.
Nej...
Äntligen.
- Du borde ha låtit mig dö. - Du är en skugga av ditt forna jag.
- Inte alls den man jag såg i Gråmark. - Du skulle ju låta henne gå!
Är du verkligen så naiv?
Hon är lika skyldig som du och får dela samma öde.
- Tack för den här. - Du vet inte vem din motståndare är.
Din död för mig ett steg närmare att rena de fyra länderna från magi.
General! Vi har inga besked från Gråmark.
Mina män skulle undersöka saken, men de har inte återvänt.
Jag är rädd att fästningen är intagen.
Vi beger oss genast till Gråmark.
Bränn druiden och hans dotter och sprid askan.
Ingenting ska finnas kvar.
Det är fortfarande av.
Jag måste möta dig.
Du är min sista sanning.
Du är borta.
Och du kommer aldrig tillbaka.
Jag måste släppa dig en gång för alla.
Och inget kan få mig tillbaka.
Hon älskade dig, Wil.
Och jag älskade henne.
- Men det ögonblicket har passerat. - Du klarade det.
Vem är du?
Ta honom!
- Häxmästaren. - Buga.
Du har ingen makt över mig. Jag är oemottaglig för magi.
Och jag ger inte upp förrän landet har renats från det.
Du må vara oemottaglig för magi, men inte för mig.
De dödliga är alltid blinda för magins sanna kraft.
De fyra länderna kommer inte att renas från magi.
De kommer att slukas av den.
Säg mig, fick den där hyndan till drottning nån avkomma?
En dotter - prinsessan Lyria.
Vi måste finna henne, för hon är nyckeln till Himlakällan.
Kom. Vi har arbete som väntar.
Eretria! Eretria.
Varför dröjde du så länge, kortöra?
Vad har hänt? Mår du bra?
Ja då. Jag mår fint.
Men De blodröda, däremot...
- Är resten av De utvalda i säkerhet? - Ja.
- Mötte du Amberle? Vad sa hon? - Jag berättar på vägen.
Vi måste möta de andra i enklaven. Vi har ont om tid!
- Allt det här är mitt fel. - Nej.
Jo! Du gav Riga kodexen bara för att beskydda mig.
Du är viktigare för mig än en bok.
Kommer dina magiska krafter att rädda dig nu, druid?
Text: S C Gustafsson www.sdimedia.com