Tidigare i "The Shannara Chronicles"...
Du är inte ensam om att falla för Wil.
Jag tränade Bandon i tron att han var utvald.
En annan har trätt fram.
Ge mig kodexen, annars dör din dotter.
Bränn druiden och dottern och sprid askan för vinden.
Nu är du nyckeln till himlakällan.
Om Häxmästaren återuppväcks söker han upp källan... och dig.
Varför har en dödlig pojkspoling återuppväckt Häxmästaren?
Den försöker ta sig in i mitt huvud.
Den känner av mörkret inom dig.
- Jag jagar de som använder magi. - Tillfångata honom.
Jag tänker inte låta dig befria De fyra länderna från magi.
Förlåt att jag inte kunde skydda dig. Det skulle inte sluta så här.
Det här är inte slutet.
Din mor hade varit stolt.
Jag antar att jag kan fråga henne själv snart nog.
Brinn, era styggelser!
Håll andan.
Är allt bra?
Riga har kodexen.
Den stora magiboken.
Om den hamnar i Häxmästaren händer-
- är kriget över innan det har startat.
Vi måste ta oss till Gråmark.
Team Wild Animals Only Released On: www.HoundDawgs.org
Det är skönt att du är tillbaka.
Du och jag har mycket att prata om.
Det har du jävligt rätt i.
Om du visste vem jag var hela tiden, varför sa du inget?
Hade du stannat då?
Vad jag vet gillar inte prinsessor på vift att få massor frågor.
Ditt kungliga blod spelade inte någon roll då.
Jag ville bara att du skulle vara lycklig.
Tyvärr är det annorlunda nu.
När drottningen dog ärvde du mer än ett kungarike.
Du är den enda som kan öppna Himlakällan.
Häxmästaren kommer att göra allt för att få tag på dig.
- Jag har inte bett om det här. - Det gör inte riktiga hjältar.
Om jag är hjälten, varför gömmer jag mig medan de riskerar sina liv?
- Du har inget annat val. - Jag är Leahs drottning.
Jag tänker göra vad som än krävs för att skydda mitt folk.
Om Häxmästaren hittar dig kommer ditt folk att dö.
De och alla andra du älskar.
Jag vet att det är svårt. Underskatta inte fienden.
Så länge enklaven förblir en hemlighet-
- är det den enda platsen i De fyra länderna där du är säker.
Jag känner av hans blick ibland. Häxmästarens.
Det är som att han letar efter mig i mörkret men inte kan se mig.
Din mors halsband.
Den gyllene alvstenen skyddar dig från hans sökande blickar.
Du får aldrig ta av dig den. Inte under några omständigheter.
Det är den sista försvarslinjen.
Du har inte sagt ett ord på tre timmar.
- Förlåt. - Det var inte ett klagomål.
Du har tänkt på henne, eller hur?
Nej. Jag har redan gjort upp med Amberle.
Eretria, om något händer mig, håller du ett öga på Mareth då?
Vad pratar du om?
Inget. Men med vårt motstånd vet man inte vem som skadas.
Hallå.
Säg inte så.
Så länge jag är här kommer jag inte att låta något hända dig. Okej?
- Eretria? - Jag mår bra.
Jag är rätt säker på att "bra" inte ser ut så där.
Vad är det som står på?
- Jag håller på att tappa förståndet. - Det kan inte vara allt.
Något har plågat dig ända sen vi lämnade Arborlon.
Jag måste få veta sanningen. Berätta.
Jag är inte den du tror.
Jag är inte god.
Hennes mörker växer sig starkare.
Harmagedons barn. Hennes själ talar till mig.
Låt mig visa dig.
Hon är med Shannaran.
Hon gör motstånd, men det blir inte långvarigt.
Varför slösar du din tid på henne? Hon är bara en värdelös rövare.
Jag känner av ditt förakt, pojk. Men vad är det du önskar?
Jag önskar att tjäna dig.
Lögn! Berätta sanningen.
Vad är det du önskar?
Jag väckte den mäktigaste druiden för att lära mig av honom.
För att bli lika stark som honom.
För att ingen ska kunna skada mig igen.
Så det är makt du önskar dig?
Kom, då.
Låt mig leda dig till svaren som du söker.
Druidens kodex. Var det general Riga som hade den?
All världens magi.
Tack, min herre. Jag förstår nu.
Jag har varit en riktig dåre.
Jag har sökt efter någon som kan leda mig, som kan visa mig mitt öde.
- Förstår du nu, mitt barn? - Jag är inget barn.
Det var min kraft som väckte dig till liv. Minns du det?
Och hur återgäldade du det?
Genom att förödmjuka mig, precis som alla andra.
Genom att vanhelga Catania.
Jag är min egen herre nu.
Allanon hade rätt när det gällde dig.
Cogline försökte lära mig att kontrollera det.
Det här som jag bär inom mig.
Jag försöker -
- men ända sen solförmörkelsen känner jag av Häxmästarens magi.
Det är som att blodet isar sig och det sprider sig till hjärtat.
Jag har aldrig träffat någon starkare än du. Du kan övervinna det här.
Nej, du förstår inte. Ibland gillar jag hur det känns.
Jag känner igen den känslan. Den förgjorde mig nästan.
Men jag vägrade låta den vinna.
Tänk om mörkret i mig är starkare än jag?
Tänk om jag blir som Bandon?
Jag känner inte av Häxmästarens närvaro.
Han har lämnat den här platsen.
Jag har svikit dig.
Här borta.
Jäklar.
Jag hoppades på att själv få döda honom.
- Kodexen. - Den är borta. Vi kommer för sent.
Oavsett om Häxmästaren har den behövs Lyria för att öppna källan.
Då är brunnen säker. Cogline håller henne gömd.
Vi måste nå henne innan Häxmästaren.
Varför står vi då fortfarande här?
Vänta! Mareth och jag söker upp Lyria.
- Ni måste genast ta er till Leah. - Varför?
Om vi misslyckas är ni Himlakällans sista försvarslinje.
Ni måste skydda den från Häxmästaren.
Hur då? Det kryllar fortfarande av de blodrödas soldater i Leah.
I gränslegionen-
- brukade jag säga till soldaterna att arméer är som en orm.
Man behöver bara hugga av huvudet.
- Lyria. - Du klarade dig.
Wil, Lyria.
- Hej. - Hej.
Det tog sin lilla tid.
Shannarasvärdet.
Snälla säg att Ellcrys har återställt det.
Vi kan fortfarande vinna kriget.
Bra jobbat, grabben.
Det ser precis ut som när jag smidde det.
Vadå, har du smitt svärdet?
Har Allanon inte berättat det?
Shannarasvärdet var min största bedrift innan jag lämnade orden.
Druidernas heliga kunskap är ingjuten i klingan.
Magi och vetenskap i perfekt samverkan.
Nästa gång ska jag försöka vara försiktigare med den.
- Här. - Tack.
Visade trädet det du behövde veta?
Menar du att du för en gångs skull inte tänker läsa mina tankar?
Allteftersom mina magiska krafter avtar förlorar jag vissa förmågor.
Så det kommer alltså något bra ur allt det här.
Ja, trädet visade vad jag måste göra. Jag är redo.
- Då ger vi oss av i gryningen. - Lyria, då?
Drottningen stannar här. Vila nu.
Du kommer att behöva all din styrka i slaget som väntar.
Det är nu det gäller, gamle vän. Ett sista slag.
Magi och vetenskap förenas ännu en gång.
Jag måste erkänna att Wil inte riktigt motsvarar mina förväntningar.
Gjorde Shea det?
Du, då? Är du beredd på det som komma skall?
- Jag kan fortfarande slåss. - Jag syftade inte på striden.
Vi vet båda vad som händer om man försakar Druidens vila.
Vad händer med vår uråldriga order när du försvinner?
Min dotter Mareth kommer att bära druidernas fackla vidare.
Det känns konstigt att vara tillbaka igen.
Efter alla nätter som vi har haft ihop här.
Det känns som minnen från ett annat liv.
Det kanske är dags att vi skapar nya minnen.
- Jag klarar det inte en gång till. - Vad?
Att förlora dig.
Det kommer inte att hända igen. Jag lovar.
Det finns ingen kvar som kan stoppa oss.
Du och jag är menade för varandra.
Jag är trött på att folk berättar vem jag är menad att vara.
Vad pratar du om?
Det är jag som styr över min framtid. Förstår du det?
Jag och ingen annan.
Det är snart över. Då åker vi till Leah ihop.
Och sen, då? Ska vi leva lyckliga i alla våra dagar?
- Det är en saga du pratar om. - Än sen?
Förtjänar inte folk som vi lyckliga slut?
Det är inte så enkelt.
Det är faktiskt -
- en enkel ja och nej-fråga.
Vad gör du?
Eretria -
- vill du bli min drottning?
Jag vet var du är. Vår herre behöver dig.
Du måste verkligen ha en stark dödslängtan som kommer hit.
Jag är inte här för att slåss. Jag är här för att framföra ett meddelande.
- Ert krig är över. - Resten av era män har kapitulerat.
Jag föreslår att ni gör detsamma.
Så att vi kan ruttna i en cell i väntan på avrättning?
Jag föredrar om mina män dör i strid med hedern i behåll.
Kom igen då. Gör det!
Efter allt de blodröda har gjort-
- är hängning mer än vad ni förtjänar.
Men vi står inför ett större hot nu.
Det var inte vi som dödade Riga. Det var Häxmästaren.
Och han tänker ta Leah härnäst.
Nu står valet mellan att ena våra krafter och att dö.
Strid vid vår sida och era brott är förlåtna.
Vi har avlagt en ed.
Jag har också varit kapten.
Jag vet hur mycket soldaternas liv betyder för dig.
Men om vi ska överleva måste vi kämpa emot. Tillsammans.
Och vem ska leda oss ut i strid?
Det är en underlig känsla.
Om de alla dör-
- om De fyra länderna brinner upp, vilar ansvaret på mina axlar.
Hör på, Wil.
Din far tog alltid på sig skulden för sina misslyckanden.
Men han tillstod aldrig att hans segrar var lika viktiga.
Vänta lite, var det där ett peptalk?
Du ska ju säga att jag har mycket kvar att lära-
- och en lång väg att vandra och allt sånt.
Jag måste berätta en sak.
Precis innan svärdet splittrades fick jag en syn. Den handlade om dig.
Vad Shannarasvärdet än visade-
- var det menat för dig och bara dig.
Men det är något som jag måste få berätta för dig.
Jag förstår Mareths känslor inför dig.
Jag kände samma sak inför hennes mor.
Men jag såg det alltid som... en svaghet.
Sanningen är att när jag är borta-
- lever den starkaste delen av mig vidare-
- tack vare det Pyria och jag hade tillsammans-
- och det vi skapade -
- vår dotter Mareth.
Jag lovar att ta hand om henne.
Vem där?
- Eretria, vad är det? - Jag behöver din hjälp.
- När började det här? - Det blir värre och värre.
Trots träningen kan jag inte kontrollera det än.
Jag trodde att jag skulle ha mer tid att lära dig.
Ingen ska behöva bära på en sån börda.
Bara berätta hur jag kämpar emot.
Har du fått syner? Har du sett saker?
Häxmästaren försöker infektera din hjärna.
Ju närmare han är, desto svårare blir det att motstå.
För ditt eget bästa måste du stanna här.
De kan ge sig efter Häxmästaren.
- Jag överger dem inte när det gäller. - Liv står på spel!
Varför pratar du med mig som om jag vore ett monster?
Jag ville veta hur jag kämpar emot, inte hur jag ska kunna acceptera det.
Det var du som sa att jag styr mitt eget öde.
Jag är rädd att det är för sent nu.
Om du inte tänker hjälpa till övervinner jag det här själv.
Eretria, snälla.
Som du rör dig borde jag bara ge dig Shannarasvärdet.
Häxmästaren kommer inte att ha en chans.
Förlåt... Får jag komma in?
Berätta först. Såg du Amberle inuti Ellcrys?
- Ja, jag såg henne. - Hur kändes det?
Smärtsamt. Bra.
Både och.
Jag älskade Amberle.
Men hon visade att vårt förflutna inte spelar någon roll.
Det är vad vi gör nu som spelar roll.
Så vad tänkte du att vi skulle göra?
Jag måste berätta en sak först.
- Kung Ander är död. - Va?
Det innebär att Arborlons tron är din.
Det är sant, ers höghet.
Vänta. Nej! Det är omöjligt.
Jag vill inte det. Jag ska bli druid, inte drottning.
Och jag skulle bara vara en helare bland alla andra.
Men ibland väljer ödet oss istället.
Vad menar du med att vi är i fara?
Eretria. Om Häxmästaren redan har slagit klorna i henne-
- kanske han vet var vi är. Vi kan inte lita på henne.
- Vad är det du vill? - Hon är som en dotter för mig.
Men vi måste vidta åtgärder.
Jag visade Lyria den här innan du och de andra kom.
En Mord Wraith kan inte ta sig förbi strömmen.
Hon är säker här inne om vi blir attackerade.
Leta upp Lyria och håll henne säker. Jag letar upp Mareth och Wil.
Shannarasvärdet är vårt enda hopp.
- Vad står på? - Häxmästaren. Det måste vara han.
- Hur hittade han oss? - Jag vet inte.
- Wil. - Vi måste få dig härifrån.
- Cogline har visat vart jag ska. - Följ med dem. Jag letar upp Allanon.
Mareth.
Hej, gamle vän.
Spring!
Skynda!
In hit.
Oroa dig inte. De kommer inte in om strömmen är på.
Vi är säkra härinne.
Jag har hittat dig.
- Du kan inte gömma dig från mig. - Nej.
Ditt blod återuppväckte mig.
Inget kan dölja mörkret i din själ.
Du är svag, precis som din elev.
Du kommer att få betala för det du gjorde mot Bandon.
Du kan inte besegra mig, Allanon.
Kanske inte ensam.
Men du har alltid underskattat vikten av att ha allierade.
Allianser är för de som är för svaga-
- för att själva ta makten.
- Eretria, kämpa inte emot. - Nej.
Omfamna mörkret.
- Stanna här med Eretria. - Den där varelsen är kvar där ute.
Jag måste tillbaka och möta Häxmästaren.
Jag är den enda som kan få ett slut på det här.
Eretria.
Du ska ingenstans, Shannara.
Varje sekund vi slösar är Lyria i fara.
Hennes öde vilar i Wils händer nu.
Vi har ett eget krig att utkämpa.
Res dig upp.
Min tur.
- Pappa. - Ge dig av.
Nej!
Sluta, Eretria. Vad håller du på med?
Jag vet att du finns kvar.
Du är starkare än det här. Du kan övervinna det.
Nej, nej. Eretria.
Snälla. Det är jag.
Jag vet att du är där inne.
Förlåt. Jag kan inte kontrollera det längre.
Ni måste ut härifrån nu.
Jag bryr mig inte vem du ser ut som. Ingen ger sig på min familj.
Du är så fylld av smärta.
Håll dig... Håll dig borta från mig.
Jag lovade att inte lämna dig igen och jag menade det.
Vad som än står på behöver du inte klara det ensam.
Okej? Men du måste lita på mig.
Söta lilla Lyria.
Du borde ha lyssnat på mig.
Text: Josefine Eld www.sdimedia.com