Ustani.
Šta? -Opet si zaspao.
Još samo pet minuta, molim te. -Ne, ustani.
Kasno veče. -Valjda.
Ponovo? Isti tip? -Da.
Poznajem ga? -Možda.
Znaš li ga ti?
Dobro jutro svima. Reci mi, Lorense, šta imamo kao specijalitet?
Jastog u sosu od belog vina. -Šta još?
Spanać i bademi. Morska hrana i sos od paradajza.
To zvuči dobro. Više od 25 je.
Dobrodošli, lepo je videti vas opet.
Sećate se Sofi, daće vam uobičajeni sto, prijatno. - Pratite me.
Silvi, stolu br. 6 je potreban savet u vezi vina. - Hvala.
Dobar dan, Vivi mi je rekla da vam treba preporuka za vino.
Jedemo "File pti". -Preporučila bih "Sato Kaste" '87, prelepi bordo.
Nisam čuo za njega. -Nije na spisku, to je posebna zaliha
u podrumu, mislim da ćete uživati. -To bi bilo divno.
Odmah se vraćam.
Sad sam naručila ček.
Idem na puš pauzu.
Onaj Sato Kaste je bio divan predlog. -To mi je jedan od omiljenih.
Koje belo bi preporučila? -Zavisi od jela.
U redu je, smisli kada te izvedem na večeru.
Ne izlazim sa mušterijama.
Ovde su tata i kurva izgoreli. -Kako je došlo do požara?
Policija je rekla da je ostavljena plinska boca, koja je eksplodirala.
Nesrećan slučaj? -Da, tako je rekao šerif.
Kresali su se kada su umrli.
Tela su im se zalepila zbog požara.
Morali su da ih raseku, da bi ih razdvojili.
Ko je bila kučka? - Neka udata žena iz Otome.
Ovde su se nalazili, na pola puta između dva grada.
Šta radiš to?
Šta misliš da je prolazilo tati kroz glavu dok je goreo?
Zašto si poveo Havijera? -On mi je prijatelj.
Sutra sahranjujemo tatu, a ti praviš cirkus.
Ne pravim cirkus, konju. -Jebi se.
Zdravo mama, tetka Pola, Rebeka.
Svađao si se sa Kristobalom? -Nisam.
Neću da čujem svađu. -Dobro.
To je viski mog oca. -Jeste?
Kada će ga on popiti?
Santjago, Kristobale. vaša mama ne ide na sahranu.
Ne idemo ni Rebeka ni ja. Kurvin sin nije to zaslužio.
Nije ti ništa uradio. -Sredite sve obojica.
U ime Oca, Sina i Svetog Duha. Amin.
Ko su oni? -Ne znam.
Sada se opraštamo od našeg brata Nika Martineza.
Nadam se da vaš otac gori u paklu, to govno mi je oduzelo
najbolje što sam imao. -Ostavi dečake na miru.
Njihov otac je kriv, što su moja deca izgubila majku.
Nadam se da ćete i vi pocrkati.
Kolika je cena? -500 pezosa.
Marija, dođi. -Dolazim.
Marija, idemo. -Marija, zove te otac.
Šta je bilo? -Imamo posao.
Mogu li da ostanem sa prijateljima? -Moramo da idemo.
Molim te, pusti me.
Penji se, na posao.
Imaš koordinate. -Ukucala sam ih u GPRS.
Evo ga taj ranč.
Dobar dan. Santjago Martinez.
Treba da mi se zapraši parcela. Niko od radnika ne želi da uđe.
Treba nam još za tortilje. -Sredićemo mi to.
Možemo li biciklom? -Naravno.
Ko će? -Glava, uvek glava.
Ti ideš prvi. -Odmah se vraćam.
Idem da radim. -Ja ću da spremim hranu.
Izvini što kasnim, nisam mogla da odem. -Ne brini.
Mogu da uđem? -Naravno.
Zdravo. -Zdravo.
Ne tu, molim te.
želiš da to ostavimo za neki drugi dan? -Ne, u redu je.
Moj rođak mi je dao mesto, nisam bio tamo, ali je daleko od svega.
Hoćeš da odemo tamo?
Nije Hilton.
Ja hoću musli. -Ja ih želim polu-pečene.
Žao mi je, već sam ih ispekla.
Šta ima za večeru? -Napravi musli svojim prijateljima i sebi.
Zdravo, narode. Velika je gužva u prodavnici, sve redovi.
Tata je zvao? -Dolazi prekosutra, ima isporuku u Adelinu.
Ja ću to da uradim.
Pogodi, zvali su iz kabineta Semjuela Parksa, danas dolazi
na ručak sa osmoricom. -Nije mogao da se javi dan ranije.
Lorense, dolazi nam senator za dva sata, želi uobičajeno.
Očekuje da dobije sve? -Pozvaću riblju pijacu,
da vidim šta možemo.
Gde si bila sinoć? -Molim?
Gde si bila sinoć? -Kod kuće.
Sa kim?
Obećao si da mi nećeš postavljati pitanja. -Sa kim?
Imam posla.
Vraćam se odmah.
Zašto je senatorova čaša za vino prazna? -Izvini.
Senator je delovao zadovoljno. -Ostavio je bakšiš od 500 dolara.
Mislim da želi da glasamo za njega.
Neverovatna si. -Nisam.
To želim za Božić naredne godine, upamti. Lepo se provedi.
Ko je ovaj? -Ne radi to sada, to je prijatelj.
Mušterija je, video sam ga kako ruča juče. -Da juče.
Krešeš se sa bilo kim i to je to. -Kada ostaviš ženu, imaćeš pravo
da kažeš nešto. Idemo.
Želim da razgovaramo.
Otključaj vrata i izađi. -Ostavi je na miru.
Odjebi. -Šta?
Želim da pričamo.
Džone, šta radiš to? -Hoću da pričamo.
Zašto ovo radiš? -Ne diraj me.
Daj mi pet minuta. -Misliš da me pratiš?
Ne poznaješ me, odjebi. -Daj da te povezem kući.
Šta ti hoćeš? Ne razumem te.
Tvoja kuća.
Kako ti je ime? -Karlos, a tvoje? -Silvija.
Silvija? -Da, Silvija.
Zdravo. Znaš li ko sam ja? Nisam ovde da se svađamo.
Šta hoćeš? -Da saznam nešto više. Šta je tvoja mama radila sa mojim ocem.
Već znaš šta je radila. -Ne znam, možemo da razgovaramo?
Potražiću te onda.
Tata.
Zdravo, draga. -Mislila sam da se ne vraćaš do sutra.
Završio sam ranije. Gde su deca?
Otišla su na utakmicu, hoćeš da ih sačekaš za ručak?
Okupaću se.
Izvoli, dušo. -Hvala, ovo će biti gotovo za čas.
Moram da izađem večeras. -U "K-mart" u Santa Eleni.
Ići ću sa tobom. -Moram da pokupim materijale i da odem do mesara.
Dobro, ići ću i ja da kupim radio.
Zdravo, deco. -Popravio si!
Tata, tako sam srećna što si ovde.
Uskači, malena.
Zaboravila sam novčanik.
Bobi, Mani, ona je tu bila prva.
Vežite pojas. -Deco, slušajte sestru.
Moram da piškim.
I ti meni nedostaješ. Pokušaću da se izvučem, volim te.
Sa kim razgovaraš? -Sa tetkom Leticijom.
Čekaju nas. Gde ideš? -U kupatilo.
Tata, hoću ovu. -Štedimo sada.
Nađi mi ove stvari sa spiska i pomozi Mani da nađe bluzu.
Daj mi ključeve, da odem po materijale. -Hoću da idem sa tobom.
Idi sa sestrom da nađete bluzu, neću dugo.
Zdravo.
Evo je.
Izvinite, nisu mi spremili ono što su trebali, pa sam morala čekam.
Moram da pokupim to, da obučemo Mani za predstavu.
Uzela si sve sa spiska?
Hoćeš da uđeš? -Da uđem?
Da. -U redu.
Hoćeš da popiješ nešto? -Ne.
Idem da se presvučem, smrzavam se.
Sigurno ne želiš?
Ne.
Zašto? Ne dopadam ti se?
Šta to radiš? Ako moj tata sazna da si ovde, ubiće te.
Rekao sam ti da ću te potražiti. -Sačekaj me kod struje.
Zašto želiš da me vidiš? -Ne znam.
Nije u redu da razgovaramo. -Zašto?
Ličiš na mamu? -Ne. -A ti na tatu? -Malo.
Znaš li kako su se upoznali? -Ne znam. Daj mi praćku.
Sredila sam je.
Voliš lov? -Mnogo. Dečko me je vodio, ali nisam išla od raskida.
Mene je tata naučio da lovim. -Voleo si ga? -Jesam.
I ja sam volela mamu, ali mi se nije sviđala. Imaš li fotografije?
Uopšte ne ličiš na njega.
Gotovo je.
Previše je toplo.
Ne peče te to?
Popij malo.
Bolje ostani ovde.
Hajde, nemamo vremena za gubljenje, idemo.
Spakuj stvari za nedelju dana. -Ne idem nikuda.
Ne poznajem tu ženu.
A ako ne želim? -To je tvoja mama.
Majku nisam videla u životu. -Ići ćeš.
Ne želim. -Moraš da ideš, tata ima problema, ići ćeš htela ili ne.
Dopada ti se? -Hladno je.
Sad će biti bolje.
Poznaješ moju mamu? -Već je otišla, kada sam upoznao tvog oca.
Ostavila nas je.
želim da se vratim. -Ne radi to.
Tvoj tata je tražio da je nađemo.
Naći ćemo je.
Pogledaj ti ovo.
Činiš me tako srećnom, bili bismo i srećniji, da ima tople vode
da se istuširam. -Ukusnija si ovako.
Nemoj tu, molim te.
Zašto?
Ne volim taj deo svog tela. -Kako znaš da mi se neće dopasti?
Imala sam rak pre dve godine.
Gde si bila? -Kod Libi.
Bobi se isekao staklom, doktor ga je ušio. -Dobro je? -Jeste.
Nije prestajao da plače i da te doziva.
Budite dobri.
Zaboravila sam domaći, nastavite, stići ću vas. -Sačekaćemo te.
Nastavite.
Zdravo. -Najzad ćemo imati toplu vodu.
Da ti pomognem? -U redu je, skoro je gotovo.
Radi li?
Šta radiš? Šta hoćeš? -Moramo da razgovaramo, Marijana.
Pogrešio si, ja sam Silvija. -Santjago te je tražio.
Šta si rekao? -Santjago te je tražio.
Ovo je tvoja ćerka, zove se Marija.
Kloni me se.
Ovo su naši roditelji, kada smo bili mali.
Ovo je poslednja slika moje majke, njen rođendan.
Ovo sam ja.
Mogu li dobiti ovu? -Samo ako mi daš ožiljak.
Šta? -Želim da pamtim ovaj dan.
Ti ćeš meni napraviti jedan? -Naći ćemo se večeras.
Tata ide poslom, možemo da odemo u pustinju.
Deda mi je rekao da dim spaljenog drveća boji noć.
Deluje kao vatromet. -Dopada mi se to.
Zavrni rukave. -Zašto?
Da bi mi dao svoj ožiljak.
Sranje. Peče.
Prekini, povredićeš se.
Ovo je za tebe.
Laku noć.
Pusti me da spavam sa tobom. -Lud si?
Kunem se da te neću taći. -Probudićeš moju sestru.
Rekla si da ti tata nije kod kuće, spavaćemo u njegovoj sobi.
Šta je tvoja mama nosila u krevetu? -Spavaćicu.
Obući ćeš je? Ja nosim očevu košulju.
Obećavaš da me nećeš dirnuti? -Obećavam.
Boli te opekotina? -Ne.
Boli mnogo.
Obećao si da me nećeš taći. -Želiš da odem? -Ne.
Silvija, zvao je g-din Džerman, dovodi ljude u osam, a mi smo puni.
Moramo da uradimo nešto. -Dobro si?
Budi tu, vratiću se brzo.
Izađi, moramo da razgovaramo.
Šta je bilo?
Da li ti se dopadam?
Misliš li da bi mogao da me voliš? -Valjda.
Hajde da odemo odavde, samo ti i ja. -O čemu ti to?
Da odemo negde i počnemo ispočetka. Tek tako.
Ne razumem. -Da ili ne?
Ne znam, moram da razmislim.
Marijana.
Zdravo, dobro ste? Večerali ste? -Čekali smo tebe.
Idem da je spremim.
Zašto toliko kasniš? -Uplašila si me.
Šta si radila danas? -Išla sam da pokupim materijale i bila sam kod Libi.
I ja sam bila kod Libi, nisam te videla tamo. -Možda nisi bila tamo kada i ja.
Bila sam tamo od četiri.
Prestani da postavljaš pitanja i pomozi mi da raščistim.
Nik, Đina je, moramo da razgovaramo. Ne u prikolici.
U super marketu, u jedanaest.
Ja tebe volim i ti mene i ako je pravo i stvarno,
želiš to da pustiš niz vodu? -Shvati to.
Želiš da to pustiš? -Ne želim više da te viđam. -Zauvek? -Ne mogu.
Čekaću te svakog dana u prikolici u podne, dok se ne pojaviš.
Zdravo, mama. -Imam iznenađenje.
Šta je ovo? -Dugo nismo pravili piknik, pa sam pomislila.
Ima li nešto za Strajpsa? -On će dobiti kolačić.
Mogu li i ja? -Ne dok ne ručaš.
Ispeći ću pljeskavice.
Ćao, društvo! Pridružite nam se.
Zašto pravimo zabavu? -To je samo piknik, tek onako.
Imam domaći. -Ne želiš da pečeš puslice?
Nisam dete, mama. -A ti Marijana?
Moram da odem kod Keri, da radimo nešto za školu.
Ne mogu. Jednostavno, ne mogu. Žao mi je.
Dolazim.
Jesi li dobro?
Nisu bili ni ovde. Mislim da treba da probamo u "Palmama".
Nećemo ih naći, otišli su.
Teško je da se sakriju Meksikanac i dvanaestogodišnjakinja.
Naći ćemo ih, samo treba da nastavimo da ih tražimo.
Kada si je poslednji put videla?
Ostavila sam je dva dana nakon što se rodila. -Zašto?
Nisam je zaslužila.
Učitelju se sigurno dopadaš.
Dušo, neko je došao da te poseti.
Nisi nam govorio o Marijani. -Ona je prijateljica iz škole.
Hoćeš da ostaneš na ručku? -Ne hvala.
Ješćemo negde drugde. -Mi idemo kod Pole, bilo mi je drago.
Lepo se provedite.
Šta radiš ovde? -Hoću da vidim sobu tvojih roditelja.
Da li su se tvoji slagali? -Onako.
Dođi.
Još uvek boli? -Ne.
Sa devojčicom, sigurni ste? Hvala.
U sobi 51 su. -Šta?
Šta ti hoćeš? -Da vidim kćerku.
Ne razumem. -Njenu kćerku.
Reci joj da ide.
Ne brini, smislićemo nešto.
Marija?
Molim te, pusti da porazgovaramo.
Ne želi. -Molim te.
Karlose, pusti je. -Sigurna si?
Mogu li da sednem?
Stvarno mi je žao što sam juče pobegla.
Govoriš li engleski?
Odrasla si.
Stalno mislim na tebe, naročito na tvoj rođendan.
Zamišljam kako izgledaš. Tako si lepa.
Ličiš na oca. -Tata je u bolnici.
Zašto? -Srušio mu se avion.
Da li je dobro? -Ne znam.
On je pilot. -On zaprašuje polja, nisi znala?
Sve je u redu? Tata je tražio da se vratimo u Meksiko. Hoćeš da pođeš?
Brini se o nama i svima, amin.
Pomolila si se? -Ne molim se više.
To je pogrešno. -Mnogo toga je pogrešno i ne može se popraviti molitvom.
Čudno se ponašaš u poslednje vreme. Sutra ćeš mi reći šta ti se mota po glavi.
Laku noć.
Devojka koju si doveo kući pre neki dan je njena kćerka? -Da.
Krešeš li je?
Zašto to radiš? -Ne tiče te se.
Ne možeš to da radiš mami. -Ne mešaj se.
Nije dosta ovo što se desilo. -Nema to veze sa tobom.
Prestaćeš da je viđaš. Razumeš li?
Uživaš li u izdaji porodice? Tebi se obraćam, kučkin sine.
Ne izdajem nikoga. -Gori si od oca.
Usudio si se da je dovedeš kući. Gorećeš u paklu sa njim.
Žao mi je. -Beži mi s očiju.
Šta se desilo?
Reci mi da ovo nije istina.
Reci mi da je ovo laž.
Spavala si sa njim?
Santjago, moj tata je krenuo po tebe, dođi po mene.
U kom si razredu? -Osmom.
Imaš li momka? -Ne. A ti?
Nemam momka.
Želim da uradim plastičnu operaciju grudi. -Nemoj, volim kako izgledaš.
Ožiljak je užasan. -Pobedila si smrt, borila si se i pobedila si.
To te čini lepom sa ožiljkom, ne briši to.
Izlazite smesta. Mama!!
Zdravo, tata.
Nemoj, kćeri, ne približavaj se.
Biće dobro, zar ne? -Biće dobro.
Volim te, tata.
Izvedite je.
Mogu li da ostanem još malo?
To mu je žena. -Dva minuta.
Santjago, ja sam, Marijana.
Nećeš umreti, zar ne?
Ako umreš, ne bih znala šta da radim sa njom.
Jedva da mogu u oči da je pogledam.
Trebaš joj... i meni trebaš.
Uplašena sam.
Stalno se plašim sebe i sada ne mogu više da pobegnem.
Ja sam ih ubila.
Ubila sam tvog oca i svoju majku. Nisam to htela.
Ne mogu da se otarasim tog mirisa izgorelog mesa.
Zašto si hteo da se vratim ovde?
Marijana, kuda ćeš?
Pusti me. -Reći ću tati. -Reci mu šta god hoćeš.
Spavaj u sobi, ja ću ovde. -U redu je.
Šta se desilo? -Ništa, jednom sam se opekla.
Tata ima isti ožiljak na istom mestu. Rekao je da je to uradio da
te nikada ne bi zaboravio. -I ja sam.
I ja imam ožiljak.
Šta se desilo? -Pala sam, kada sam imala tri godine.
Ostaćeš sa nama?
Ne znam, moram da razgovaram sa njim, mnogo je prošlo.
Otići ćeš, zar ne?
Umorna sam. Laku noć.
Gde smo? -Meksiko.
Šta ćemo da radimo tamo? -Da mirno živimo.
Ja više neću imati mira. Trudna sam.
Šta? -Trudna sam i ne želim dete.
Možemo živeti u Meksiku nas troje. -Ne mogu da ga rodim.
Možemo li da popričamo?
Marija, da li si u stanju da mi oprostiš što nisam bila tu
sve ove godine?
Ostavila sam te, jer sam se plašila da ćeš biti kao ja, da ćeš se takva roditi.
Možeš li da mi oprostiš, molim te?
Sada želim da posetim tatu.
Dobar dan, kako je?
Možemo da ga vidimo? -Uđite.
Tata će biti dobro.
Dolaziš li?