INSPIRERAD AV VERKLIGA HÄNDELSER
WINCHESTER: HOUSE OF GHOSTS
1906 -SAN JOSE, KALIFORNIEN
Upp ur din slummer, vakna till mig
stjärnljus och nattdagg väntar på dig
Henry?
Henry!
Henry?
Vad är det, vännen?
Vad gör du?
Han kommer och tar oss.
SAN FRANCISCO, KALIFORNIEN
Jag kunde inte röra mig och började skälva.
Jag kände mig yr.
Jag var övertygad om att alla i rummet ville döda mig.
Jag har aldrig varit så rädd.
Den är ganska meningslös ändå, rädslan.
Är det doktorns bästa råd?
Vad tror du styr dig?
Kroppen eller hjärnan?
Dina pengar styr över mig, gullet.
Jaha, där ser man...
Okej. Jag tror att kroppen och hjärnan styr över varandra.
Det ska vi ta reda på.
- Är den här äkta? - Ja.
Hjärnan är oerhört uppfinningsrik.
Den kan få oss att se situationer som tycks helt verkliga...
...men som i själva verket inte är mer än illusioner.
Tolkningar av sanningen.
Hur gjorde du...?
Ibland behöver vi lite hjälp...
...för att se skillnad på verklighet och illusion.
Det handlar om att ta kontroll.
Om att inte låta sig styras av rädsla.
För rädslan finns i slutändan bara inne i huvudet.
Tråkigt att behöva ta adjö...
Jag söker dr Price.
Merci beaucoup...
Arthur Gates, chefsjurist på gevärstillverkaren Winchester.
- Ses vi nästa vecka, gullet? - Ni är svår att få tag på, dr Price.
- God natt, Nancy. - God natt.
Jag är ledig. - God natt!
- Är ni ute efter ett recept? - Jag erbjuder er anställning.
- Whiskey? - Nej tack.
Känner ni till Sarah Winchester, dr Price?
Hennes make William hade aktiemajoritet i Winchester Repeating Arms Company.
Han dog för 25 år sen och efterlämnade sin hustru ett betydande arv-
-samt 51 procent av företaget.
Mrs Winchester har också förlorat sitt enda barn, Annie.
Det sägs att hon i sin sorg vände sig till något slags medium eller spiritist.
Mediet kan ha utnyttjat hennes sköra tillstånd.
Inte ovanligt efter en förlust.
Jag försäkrar att Sarah Winchester är allt annat än vanlig.
Efter sin andliga upplevelse flyttade hon tvärs över landet till San Jose-
- där hon köpte vad som då var ett hus med åtta rum.
- Har jag lagt den i uterummet...? - Hon har byggt ut huset i 20 år.
Det som nu står där är en sju våningar hög koloss-
-som tycks helt ogenomtänkt.
Varje labyrint av rum är mer förvirrande än den andra.
Det byggs ständigt ut på order av en sörjande änka-
- vars sinnestillstånd är lika kaotiskt som huset självt.
Med åren har hon blivit alltmer folkskygg.
Styrelsen har åberopat sin rätt att bedöma mrs Winchesters sinnestillstånd-
- för att avgöra om hon är lämpad att styra företaget.
Ni vill ta det ifrån henne.
Vi månar om hennes mentala hälsa.
Vi behöver en sakkunnig.
Man kan inte ställa diagnos på så stort avstånd.
Mrs Winchester har samtyckt till att ni bor på residenset.
Ett ytterst sällsynt erbjudande.
En ovillig patient, det stora avståndet... En sällsam begäran.
Säg en summa. Hur stora skulder har ni?
Räntor, omkostnader för mottagningen...
...och medicin.
- Trehundra dollar. - Vi ger sexhundra.
För en korrekt bedömning.
RULLSKRIDSKOR
Mrs Winchester vill att det är klart före solnedgången. Arbeta kvickt.
- Jag tar den där åt er. - Tack.
Här byggs det flitigt, sir. Dag som natt.
- Jaså, till och med om nätterna? - Dygnet runt, sir. Den här vägen.
De flesta av rummen blir inte långvariga.
Som uterummet där. Det blir knappast kvar säsongen ut.
Vänligen vänta i biblioteket, så kallar jag på mrs Marriott.
- Herregud... - Ursäkta, den här dörren slamrar så.
Det är alls ingen fara, ni skrämdes bara lite.
Dr Price? Jag heter Marion Marriott, mrs Winchesters systerdotter.
Angenämt. Jag måste säga att jag aldrig sett ett liknande hus.
Moster har berättat varför ni är här.
Som ni vet är tidpunkten illa vald, så jag ber er att visa hänsyn.
- "Illa vald"? - En tragedi har drabbat oss.
Jag beklagar.
Är ni beväpnad?
- Bör jag vara det? - Moster Sarah förbjuder det.
Jag är fullkomligt obeväpnad.
Ni är moster Sarahs gäst, och liksom alla gäster ska ni följa hennes regler.
Ni får bo i östra flygeln och har inte tillträde till Sarahs privata rum.
Står ni er moster nära?
- Ingår det i er bedömning? - Nej, inte alls.
Ja. Hon är en utomordentlig kvinna som förtjänar den yttersta respekt.
Jag förstår.
Får jag...?
Balsalen, byggd nästan helt utan spik.
Väggarna och parketten består av sex olika träslag.
Ljuskronan är importerad från Tyskland.
Följ mig, doktorn. Här finns nästan hundra rum, och man går lätt vilse.
En ovanlig konstruktion.
Moster Sarah lider av reumatism, men de här trapporna klarar hon.
Huset kan upplevas svindlande, så håll takten.
Vad är det här?
Ett kommunikationsverktyg.
Jaså?
Rösten färdas via rör till önskat rum.
- Genialt. - Mosters uppfinningar är mycket moderna.
Jag hoppas rummet är till belåtenhet.
Moster äter middag med oss. Ni kanske vill snygga till er först.
Jag ser fram emot att träffa henne.
Moster ser helst att ni inte dricker före middagen.
Hennes luktsinne är lika gott som mitt.
Respektera det.
Du hade rätt om mig, Ruby...
Jag är...
OPIUMDROPPAR
...en bedragare.
Du är en bluff.
Åh, vad skönt...!
Du vet inte vad du sysslar med.
Du vet inte vad du sysslar med...
Du lyckas inte bevisa någonting.
- Vad vill ni? - Middagen serveras om tio minuter.
- Visst kom ni ensam? - Ja, sir.
- Ni har ingen med er? - Nej.
- Och ni såg ingen gå ut härifrån? - Är allt som det ska?
Ja, jag bara trodde... Jag tyckte att jag såg någon i rummet.
Intressant.
Middag om tio minuter, alltså? Tack så mycket.
Lugna ner dig, nu...
Så.
Henry. Sluta.
Sluta!
Henry? Henry!
Henry? Det måste vara spännande att bo i gammelmosters hus.
Vi är här för att pappa dog.
Jag beklagar verkligen.
- Inte jag. - Henry!
Ursäkta, jag ville inte snoka.
Jo, det är ju därför ni är här.
Ja, det är det väl...
Jag har själv mist en anhörig, så om ni vill prata om något-
- kan jag kanske vara till hjälp för er eller unge Henry.
Ni lär vara skicklig om moster har valt er till sinnesbedömningen.
Jag visste inte att hon valt mig, jag hoppas bara kunna bistå er.
I så fall kan ni intyga mosters hälsa och ge er av.
Jag har min yrkesplikt och skyldighet gentemot min uppdragsgivare.
Moster Sarah är er uppdragsgivare.
Hon äger fortfarande halva bolaget.
God afton, madam.
- Dr Price... - Ett nöje att träffas, mrs Winchester.
Det nöjet har vi Winchesters jurister att tacka för.
Ja, det har ni förstås rätt i.
- Jag hoppas att allt är till belåtenhet? - Gästfriheten anmärker jag inte på.
Ett speciellt hus, eller vad säger ni?
Det, madam, är obestridligt.
Tack.
Winchester-gevären anses visst ännu vara konkurrenterna överlägsna?
"Överlägsna"?
Överlägsna på vad?
Precision, räckvidd, eldkraft...
Dödande -urskillningslöst dödande.
Mycket överlägsna.
Känner ni er ansvarig för missbruket av er produkt?
Ett vapen som gör vad det ska missbrukas knappast.
Det kan användas för både goda och onda syften.
Ja... Rullskridskorna var kanske en mindre riskabel produkt.
Företaget expanderar och söker nya möjligheter.
- På ert initiativ, mrs Winchester? - Ja, till styrelsens förtret.
Att spänna fast hjul på fötterna kan tydligen också ha sina risker.
Sannerligen.
Berätta historien om bonden med den gamla mulåsnan.
Den har jag alltid tyckt om.
"Vanföreställningar." Det var vad du kallade det.
Jag orkar inte prata mer. Du måste tro mig!
Jag vill vara med dig, Ruby. Tillsammans för evigt.
Hallå?
Herregud!
Du har förgiftat dina sinnen, Eric...
Jag behöver frisk luft.
UTERUMMET
Déjà vu.
Jag ser dig...!
Henry, älskling!
Vad är det som händer med dig...?
Tack!
Vad händer med dig, älskling?
- Jag behöver er fulla uppmärksamhet. - Den har ni, dr Price.
- Vore det inte mer bekvämt att... - Det som skedde i natt var hemskt.
Jag är tacksam för ert ingripande.
Jag fruktar att jag befinner mig i känslomässigt underläge.
Jag förstår. Ursäkta att jag frågar, men har unge herr Henry gått i sömnen förr?
Nej. Men ni kanske vet att han blev vittne till sin fars död.
Ja.
Det här är vårt första av flera samtal, och jag ska gå varligt fram.
Kom till saken. Ni är ju här för att utvärdera mitt nyckfulla beteende.
- Själv hade jag uttryckt det annorlunda. - Jag ska vara uppriktig.
Men då får ni visa mig samma hänsyn.
- Lider ni av soldatsjukan? - Förlåt?
Missbrukar ni läkemedel?
- Det är nog bäst om jag ställer frågorna. - Ansåg er fru att ni var en god läkare?
- Det är inte henne vi ska diskutera. - Er fru Ruby...?
Nej, men jag skulle uppskatta ett ärligt svar.
- Missbrukar ni läkemedel? - Nej.
Jag ska berätta något ni må finna tvivel- aktigt, men jag försäkrar att det är sant.
- Det vilar en förbannelse över mig. - Hur då?
Har ni sett vad det står i mina handlingar?
Bland annat att "andar byggde detta hus".
Att tjäna pengar på våld och död...
...är en ondska som förföljer en som en skugga.
Skuggorna kan även kallas skuldkänslor. På vilket sätt förföljer de er?
Jag är gammal, men förståndet har jag kvar.
Jag kan skilja på illusion och verklighet.
Jag förstår.
Er hjärna styr över er kropp.
Hjärnan kan vara mycket kreativ, men ibland kan den också svika oss.
Min har aldrig svikit mig.
Det vi ser, smakar och vidrör tolkas och behandlas för att skapa vår sanning.
Men den sanningen kan vara en illusion-
-som både skapas och förvrängs av sorg.
Tror ni på spöken?
Nej. Varför skulle jag det?
Ge gärna sedeln till mina tjänare. Även myntet inne i sedeln räcker långt.
- Billiga trick! Tar ni mig för en idiot? - Nej, det gör jag inte.
Nu vill jag inte veta av fler villospår. Och era medikamenter ska konfiskeras.
Ursäkta, men jag är inget barn.
Det här är mitt hem. Här lyder ni mina regler!
Ska jag öppna huset för er, behöver ni er klarsyn.
Hade ni en fråga till?
Ja.
- Får jag verkligen inte lämna rummet? - Det är madams önskan.
- Och unge herr Henrys tillstånd...? - Även han är på sitt rum.
Mrs Marriott har inte lämnat hans sida.
"Styrelsen inväntar sinnesbedömningen."
"Jag emotser en korrekt bedömning. Arthur C. Gates, chefsjurist."
Psykologisk undersökning av Sarah Winchester.
Dr Eric A. Price, 16 april 1906.
Utseende: normalt. Hygien och fysiska företräden: normala.
Patienten sörjer sin make och dotter. Emellanåt är hon något konfrontativ.
Patienten har hallucinationer som hon kallar "skuggor" eller "spöken".
Jag känner deras närvaro.
Fortsätt.
Jag känner deras närvaro. Deras energi.
Deras ofullbordade angelägenheter för dem hit.
Klandrar ni dem för er makes och dotters död?
Jag ska alltid sörja William och min kära Annie.
Jag älskar hela min familj. De är mitt livs sanna rikedom.
Och jag gör vad som krävs för att skydda dem.
Varför ringer klockorna vid midnatt?
- För att det är midnatt, sir. - Jaha, men...
Har det någon betydelse?
Att det är midnatt, sir.
Tack...
Det är opium som är kvar i kroppen...!
Det måste vara abstinensbesvär.
Det är bara abstinens, det måste det vara.
- Jag har en fråga. - Jag ställer frågorna.
Hur känns det att dö?
Ni var ju avliden i tre minuter.
Jag för arkiv, ska ni veta.
Över alla liv som Winchester har tagit.
Hundratals har rapporterats. Tusentals har det förmodligen inte.
De skyldiga och de oskyldiga... Geväret gör ingen skillnad.
Många av själarna hittar hit.
Imponerande.
Men jag är ju i livet, så ni kanske kan vara så god och stryka mig ur arkivet.
- Ni blev skjuten. - Ja.
Med den här.
Och den dödade mig.
- Ni behöll den och smyckade ut den. - Ja.
- Varför? - Den påminner om mitt förflutna.
Det är min anknytning till döden och allt jag har förlorat.
Dödens instrument har en stark koppling till livet efter detta.
Våra minnessaker ska ge oss lindring, men ibland gör de oss mest ont.
Just precis. Så berätta vad det är som ni själv håller fast vid.
Har ni någonsin besökt en spiritist?
Men det har ni.
Vissa tror att den som lämnat jordelivet-
- kan se dem som lämnat sina fysiska kroppar bakom sig.
- Det säger ni? - Har ni någonsin upplevt något sånt?
Det kan jag inte påstå.
Gör det ont att dö?
Vi måste verkligen fortsätta med utvärderingen.
- Snälla doktorn... - Ja!
Och sen känner man ingenting.
Bara stillhet.
Och när jag kom tillbaka gjorde det ont igen.
- Om ni förstår vad jag menar. - Ja.
Även ni har upplevt starkt lidande.
Sorg kan vara långt mer förödande än reumatism, doktorn.
Mrs Winchester, lastar ni skuggorna för er makes och dotters död?
Lämnade ni ert rum i natt?
Ja.
Tack för att ni berättade sanningen.
Så... varför allt detta byggande?
De vill att jag ska bygga -andarna.
De som dödats av geväret. De vägleder mig.
- När ni gör planritningar? - Ja.
- Till vad? - Till rummen, så klart.
När rummen står färdiga blir deras närvaro starkare.
- Därav "huset som andarna byggde"? - Ja.
Skuggorna som förföljer mig har något kvar att göra.
Ni såg vad jag gjorde i natt, inte sant?
Ja.
De skockas vid midnatt. Klockorna lockar dem till sig.
De kommunicerar via planer och ritningar...
De vill att jag återskapar rummen de dog i.
Då får de en öppning till vår värld.
Men jag vet inte alltid vem jag talar med.
Det kan vara någon som råkade komma i vägen...
...eller ett offer för ett brott...
- Eller någon annan. - Som vem då?
I natt var det en ande som var starkare än någon annan-
-som försatte min familj i fara.
Vem är du?
Doktorn... Vem ser ni här i rummet just nu?
Bara er.
Bara mig?
Bara er.
Det kommer att ta tid. Era tankar har inte klarnat än.
Ursäkta, jag skulle vilja titta till mrs Marriott och unge Henry.
- Jag ska höra mig för, sir. - Får jag ställa en fråga?
En fråga?
Har ni någonsin sett några... spöken?
Nej, sir.
Men ni har hört historierna?
Nog har jag hört en del skrönor.
En del otroligare än andra.
Har ni sett något ovanligt, då?
Det ska stå montrar längs väggarna och på rad i rummets mitt.
Det ska bli, frun. Och vilken sorts Winchester-gevär?
Varje sort. Varje modell.
Vi backar lite. Berätta vad som sker när rummen står färdigställda.
Då blir andarnas närvaro starkare och mer koncentrerad.
- Deras röster stärks, och vi samtalar. - Hur då? Och om vad?
Jag visar dem min djupa ånger.
Jag försöker hjälpa dem att släppa sin sorg och ilska.
- Hur reagerar de på det? - Gynnsamt, i de flesta fall.
När de fått frid går de vidare. Då river vi rummet och börjar om.
Finns det vissa som reagerar mindre gynnsamt?
Ja.
Dem låser vi in.
- Hur låser man in en ande? - Med tretton spikar.
När de finner frid släpper vi ut dem, och då ger de sig av.
Ett djävulskt tal som ska skydda mot djävlar?
Nej, det är ett gudomligt tal som skyddar livets och dödens kretslopp.
Fungerar detta gudomliga tal varje gång? Tänk om anden inte vill bli inlåst?
De oläkliga själarna bedriver rov på de oskyldiga och rena.
Och då avser ni unge herr Henry?
Vi kan ställa oss mellan dem. Jag och ni.
Med ert bistånd kan jag hjälpa den här anden att finna frid.
- Ni tror inte på det här. - Nej.
Jag tror inte på något som jag inte kan se eller studera.
Ni har byggt det här huset, den här verkligheten.
Därför kan ni väl styra över det?
Kanske.
Alla kan vi skapa och reglera vår världsbild-
- men för vissa, som för er, innebär det att släppa taget om det förflutna.
Gör er bedömning, doktorn.
Säg vad ni anser vara sanningen om Sarah Winchester.
Och om ni då mister kontrollen över företaget?
Det finns värre saker att gå miste om.
- Ni blev klara med det nya rummet. - Självklart.
Det måste vara lukrativt för er att jobba dygnet runt.
Alla uppskattar vi mrs Winchester som uppdragsgivare.
Och hennes uppfinningsrikedom.
En uppfinningsrikedom som leder till särpräglade lösningar.
Tror ni att en ålderstigen kvinna kan hemfalla åt inbillning?
Nej, det tror jag inte.
Får jag titta i uterummet? Jag hade ett liknande.
Nej, sir. Det rummet är förseglat.
Ingen får gå in där. God eftermiddag, doktorn.
Det där gick ju bra, Eric...
Hur mår han?
Bra. Han vilar.
Har han någonsin tidigare uppvisat ett sånt beteende?
- Nej. - Aldrig?
Visst har hon berättat om Winchester-förbannelsen?
- Ja. - Och tycker ni att hon är galen...?
Jag tycker att "galen" är ett farligt ord.
Folk har olika sjukdomstillstånd och med rätt diagnos kan de få hjälp.
Jag tror inte på förbannelser.
Bra. Inte jag heller.
Jag tror att er sons beteende kan förklaras med hans fars plötsliga död.
- Kan ni berätta hur er make dog? - Han hade... demoner.
Men inte den sort som moster anser hemsöker henne.
Fortsätt.
Moster Sarahs make dog plötsligt i tuberkulos.
Sen förlorade hon stackars Annie.
Hon tror att familjeförbannelsen sprider sig.
Min make älskade spriten mer än sin familj.
Det var väl hans förbannelse.
Nu är han borta...
...och jag är ensam, vilket på många sätt är bättre.
- Men det gör mig livrädd. - Låt inte rädslan ta över.
Rädslan finns bara inne i huvudet.
När vi är som mest rädda, måste vi ta kontrollen.
- Ni kan vara en kämpe. En beskyddare. - Så känns det inte.
Moster Sarah är kämpen.
- Hon skulle dö för att rädda oss. - Kanske det.
Har ni älskat någon så mycket att ni skulle offra ert eget liv?
Det har jag.
Jag har också känt någon som var hemsökt av demoner, röster.
Och tvingades ni någonsin skydda den personen?
Ja.
Vad gjorde ni?
Jag dog.
Henry?
Henry...!
Henry... Det är ju jag!
Nej...!
Sluta! Sluta, Henry!
- Vem är du? - Dö!
Mor?
- Jag har svikit både dig och Henry. - Nej då.
Den här anden är mäktigare än de andra vi mött. Herregud...
Den kan ta makten över sinnen.
Skicka hem alla andra, John. Endast vi här inne får vara kvar.
- Barnet måste till sjukhus. - Nej, vi ska vaka över honom.
- Till sjukhus! - Ingen annan kommer att förstå.
- Vi vakar över honom! - Dr Price kanske har rätt.
Nej. Vi ska skydda honom, till varje pris.
Kom med, John.
Ni måste få vård, frun.
Försegla dörren. Tretton spikar.
Nu.
Ja, frun.
Lämna min familj ifred!
Tala med mig!
Nu måste vi tänka klart. Var förnuftig, mrs Marriott.
Henry är traumatiserad och behöver vård. Er moster är fast i sina vidskepelser.
- Tretton krokar. - Ni måste höra på mig.
- Är gevärsrummet klart? - Ja.
Närvaron är så stark...! Jag känner dess hat.
- Nog nu! Pojken ska till sjukhus. - Vi bör lyssna på honom.
- Ja. Pojken försökte döda er! - Nej. Skuggorna följer oss överallt.
- Henry ska inte sluta som min kära Annie. - Han kan inte botas med häxkonster!
Sjukdomar kan botas, men det kan inte förbannelser!
- Hör på mig, mrs Marriott. - Jag åker med dr Price.
- Henry måste stanna! - Jag ordnar saken.
Snälla du... Henry måste stanna här.
Jag måste tänka på Henrys bästa.
Jag ska bevisa det!
Ja, det ska jag. Vänta här.
Växeln.
Winchester Repeating Arms, Arthur Gates.
Det är dr Eric Price.
Jag förmodar att bedömningen går bra?
Jag förstår att ni fick vårt brev.
Det går bra. Men nu behöver jag en sjukhustransport.
- Är allt som det ska? - Jadå. Men en chaufför, omedelbart.
Givetvis.
- Och bedömningen...? - Ni ska få det ni vill ha.
Ursäkta, jag...
Sir... Vi är alla bekymrade över unge herr Henry.
Om jag kan göra något för er...
Det kan du faktiskt. Jag behöver mina väskor.
- Tack. - Så gärna.
Mrs Winchester är en utomordentlig kvinna.
Hon vet vad hon gör. Hon har skapat en kanal för att tala med de döda.
- Nog är arkitekturen udda, alltid. - Det här huset... Jag har sett saker.
Det här rummet känner jag igen.
"Saker"?
De döda.
Brottslingar. Vilsna själar som dog en våldsam död.
Ni har sett dem. Eller hur?
Många av tjänarna har hört ljud inifrån igenspikade rum.
Märkliga händelser. Rummen har förseglats för att spärra in de ostyriga.
Men personalen har bara hört röster. Att kunna se dem...
- Där är vi två unika. - Jaså...?
Det kanske bara är symtom på mrs Winchesters inflytande.
Att låsa in mrs Marriott och hennes son fördröjer bara det oundvikliga.
- "Det oundvikliga"? - De tillhör familjen Winchester.
De ska dö!
Mr Pence! Är hon där inne? Det här måste ni höra.
En av era betjänter har mist förståndet.
- Det är han! - Såg ni honom? Talade ni med honom?
- Ja, och han hotade er. - Läs vad det står.
"Korpral Benjamin Joseph Block dödades i en stormning av Winchester-kontoret."
Tidningen är 20 år gammal.
Elakhet, sorg och förlust kan få folk att göra ofattbara saker.
Ben förlorade två bröder på slagfältet. Den yngste var bara fjorton.
Konfederationens musköter var ingen match för unionens Winchester-gevär.
De blev slaktade.
Ben svor att hämnas.
För honom var gevärets konstruktörer lika skyldiga som de som sköt.
Han dödade femton oskyldiga personer.
Han låste in sig bland montrarna, det vi kallade "skrävelrummet".
Vi har omringat byggnaden!
Upp ur din slummer, vakna till mig
stjärnljus och nattdagg väntar på dig
"Ett stolt polisbefäl sa att såna avskum inte undkommer polisens Winchesters."
Den här vägen. När klockan slår midnatt är han som mäktigast.
Vet ni vilket monster som är mest skräckinjagande?
Nej.
Det man själv bjuder in i sitt hem.
Det här är det.
Det är det här rummet.
Det är en exakt kopia av rummet han dödades i.
Nu när det står färdigt befinner han sig i vår värld.
Ser ni någon?
- Det är omöjligt... - Ni måste tro, doktorn.
Det är ologiskt.
Korpral Block, snälla ni...
Känn min djupa ånger över dina bröders död.
Över hur James och unge Harry föll för Winchester-geväret.
Jag vet att ni lider alla tre.
Men rättvisa uppnås inte med våld.
Det orsakar bara mer lidande, och min familj ska inte lida mer.
Lämna huset ihop med dina bröder. Tillsammans hoppas jag att ni får frid.
Upp ur din slummer, vakna till mig
stjärnljus och nattdagg väntar på dig
Allt världens slammer, dagarnas ljud
är iklätt av månen en tystare skrud
Det är Ben.
Sluta, Ben!
Mrs Winchester!
Jag tar en annan väg.
Henry, var är du?
Henry...
Henry...!
Henry!
Rädslan finns bara inne i huvudet, Eric.
UTERUMMET
Henry?
Var är du?
Henry, älskling?
Var är du?
Nu är ni fria, mina bröder...
- Jag älskade alltid vårt uterum. - Ruby...
Men du lät växterna vissna.
Berätta historien om bonden med den gamla mulåsnan.
Den har jag alltid tyckt om.
De byggde vårt uterum.
Bondens gamla mulåsna föll ner i brunnen.
Fortsätt.
Bonden hörde...
Han hörde mulåsnan skrika.
Han blev förtvivlad.
- Han tänkte begrava djuret i brunnen... - ...och göra slut på dess lidande.
Han började skyffla.
Mulåsnan förstod att varje gång den fick jord på ryggen-
- kunde den skaka av jorden och stå på den.
- Skyffel efter skyffel... - ...skakade han av och ställde sig på.
Det dröjde inte länge förrän djuret, illa medfaret och utmattat-
-klev över brunnens mur.
Det som skulle ha begravt honom...
...räddade honom.
- Det här är inte verkligt. Du finns inte! - Jag har försökt vara en god hustru.
Rösterna fanns inte på riktigt, Ruby. Bara inne i huvudet på dig.
- Jag ville bara att du skulle tro mig. - Du skulle ha fått vård...
Men det gjorde du aldrig.
Du ville ställa diagnos och behandla mig som en annan dåre.
Ja, jag gjorde ett misstag. Förlåt!
"Vanföreställningar." Det var vad du kallade det.
Det stämmer. Lägg ner geväret, så pratar vi.
Jag orkar inte prata mer. Du måste tro mig!
Jag vet inte vad jag tror.
- Det kommer du aldrig att göra. - Låt bli.
Jag är förlorad utan dig, Ruby.
Låt bli!
Du kan gå vidare.
Du måste släppa din skuld...
...så att jag kan släppa min...
...och se sanningen.
Jag är så ledsen...
Är ni oskadd, mrs Winchester?
Anden ödelägger balansen i huset.
Den måste stoppas.
Vi måste leta upp Henry och Marion.
Försegla dörren.
Ben får inte komma ut härifrån.
Henry?
- Tretton. - Sätt dig.
Jag ser dem, Sarah. Allihop.
Det är bara du som kan det.
- Tror du? - Ja, det gör jag.
Avliden i tre minuter, dödad av Winchester-geväret.
Du är sammanlänkad med huset.
Ja...
Henry?
Jag är inte rädd!
Jag är inte rädd...!
Jag tänker inte låta mig styras av rädsla!
Henry!
Snälla, kom tillbaka till mig!
Marion och Henry svävar i fara.
Vi kan bara hjälpa dem genom att stoppa Ben här och nu.
Ben! Låt min familj vara.
Det är mig du ska tala med.
Tala med mig!
Nu.
Sarah...
Korpral Block finns i rummet.
Familjen Winchester är en farsot! Skökan måste dö!
- Bekämpa honom, Sarah! - Mina bröder föll offer för geväret.
De blev mördade av samma dödsinstrument som dräpte din hustru!
Ta kontrollen över honom! Var närvarande.
Jag vill se dig lida!
Marion är min! Henry är min! Öga för öga!
Undan! Dessa skadedjur tjänar pengar på död.
- Bekämpa honom. - Det tar slut här!
Försegla golvet. Tretton spikar. Skynda dig!
Hans ursinne är ofantligt.
Men han kan stoppas...
...av något som finns här i rummet.
Han är rädd för något. Jag kände det.
Hans gevär...
Det var tolv.
Det här är geväret...
...som han använde för att döda.
- Ser du honom? - Nej.
Så där.
- Han är inlåst. - Vi med.
Ben? Visa dig.
Visa dig!
Din vrede övervinner oss aldrig.
Du tog ifrån mig allt!
- Kulorna går rakt igenom. - Du såg honom!
Vem där?
Du är där, bland de döda!
Det är inte geväret. Han är rädd för någonting annat.
- Ni behöll den och smyckade ut den. - Den påminner om mitt förflutna.
Dödens instrument har en stark koppling till livet efter detta.
Det som skulle ha dödat honom räddade honom.
Ben? Vi kan befria dig från dina kval.
Jag är en mor.
En kämpe.
Visa dig!
En beskyddare.
Och jag är inte rädd.
Se sanningen...!
Ja!
Han har fått frid.
Han är med sina bröder.
Du klarade det. De är borta.
Alla andra, gå tillbaka till era rum.
Allihop.
Henry!
Käre mr Gates.
Här kommer min psykologiska bedömning av Sarah Lockwood Winchester.
Den genomfördes i hennes hem 12-19 april 1906-
- och utfördes på begäran av Winchester Repeating Arms.
Som yrkeskunnig, efter att ha observerat henne i en vecka-
- anser jag att hon är vid sina sinnens fulla bruk-
- och är förmögen att fortsätta med sin uppgift inom företaget-
-så länge hon önskar axla den bördan.
Högaktningsfullt, dr Eric A. Price.
Det är dags för oss båda att lämna huset.
Jag kommer alltid att sakna dig.
Tack för hjälpen, dr Price.
Unge man...
Tack!
Det är dags att ta farväl.
Ruby älskar dig.
Det ändrades inte efter hennes död.
Det vet du väl?
Ja.
Trots allt har du verkligen...
...ett vackert hem.
Vad ska du göra nu?
Bygga upp det igen, så klart.
Så klart.
1906 års jordbävning är den som skördat flest dödsoffer i USA:s historia.
Sarah Winchester fortsatte bygga ut huset dygnet runt fram till sin död 1922.
Winchester House är än idag ett av de mest hemsökta husen i Nordamerika.
Översättning: Magnus Lässker Svensk Medietext