Почалося!
Зачекайте, хлопці!
Дитина народжується! Дитина народжується!
- Обережно! - У мене буде дитина!
- Блакитні спалахи мигалки! - Або рожеві, якщо це дівчинка!
Дитина народжується! Дитина! Біжу, Еллі!
Тримаємо!
Еллі! Еллі!
Еллі, де ти? А я де?
Менні?
Я ж тобі казала, це був просто поштовх.
Точно! Точно! Оце так.
Ну й налякав ти татуся! Татусь накоїв дурниць!
Татусь зірвався зі скелі й наробив гуркоту - бум, бум, бум.
Дурненький татусь. Атож.
Вибачайте, народ! Хибна тривога! Це був просто поштовх!
- А знаєш, кого б штовхнув я? - Це вже третя хибна тривога за тиждень.
Гаразд, шоу закінчилося, розходьтеся! Розходьтеся!
Бачу, тут хтось іще чекає лелеку!
Я не вагітна!
Дуже шкода. З тебе вийшла б чудова мама!
Менні, я знаю, що ти хвилюєшся. Я теж. Але ти надто захопився.
Гаразд, гаразд! Ти вже починаєш говорити, як Дієго.
Стривай. А де Дієго?
У мене аж копита печуть, малий! Печуть, та й годі!
Глянь, мушу ходити навшпиньки! Навшпиньки!
Нас не догнати, дінго!
Уже? Можна мені вже поглянути?
Спокійніше. Не перелякай дитину.
З дитиною все добре. Мене більше турбує переляканий татусь.
Не підглядай!
Вуаля! Ігровий майданчик для Молодшого!
Оце так.
Неймовірно!
Менні.
Це я сам зробив. Наша сім'я.
Слухай, а чому там немає мене?
- Можеш бути на нашій. - Якраз вмістишся!
Дякую!
Звісно, це ще незакінчена робота. Лишилося кілька невідшліфованих країв.
Повірити не можу. Ти хочеш захистити малюка від природи.
Захистити малюка від природи? Іди геть. Це безглуздя.
Менні, це світ, у якому зростатиме наш малюк.
Ти цього не зміниш.
Ще й як зміню. Я ж найбільша істота на Землі!
Добре, великий татусю. От би почути, що ти заспіваєш, коли малюк стане підлітком.
Ходімо, Сіде! Ні до чого там не торкайся.
Це місце для дітей. Ти дитина?
Не відповідай.
Дієго! Ось ти де.
Ти пропустив великий сюрприз!
Точно. Точно. Погляну пізніше.
Гаразд. Бувай.
Знаєш, я думаю, Дієго щось турбує.
Ні, я впевнений, що все гаразд.
Ти б із ним поговорив.
Хлопці не говорять з хлопцями про хлопчачі проблеми.
Ми просто ляскаємо один одного по плечі.
Ну й дурість.
Для дівчини. А для хлопця це як півроку терапії.
Ну добре, добре, я йду.
Привіт.
Навіщо ти це зробив?
Не знаю.
Послухай,
Еллі вважає, що тебе щось турбує. Я казав їй...
Взагалі-то я тут думав, що скоро
мені, мабуть, настане час піти.
Гаразд. То я їй скажу, що в тебе все добре. То були дурниці.
Послухай, кого ми дуримо, Менні? Я старішаю.
Я не підходжу на роль наглядача під час побачень.
Про що це ти?
Мати сім'ю - це дуже важливо, і я за тебе щасливий,
але це твоя пригода, а не моя.
- То ти не хочеш бути поруч з моїм дитям? - Ні, річ не в тому. Просто...
- Ти неправильно мене розумієш. - Ні, йди.
Іди на пошуки пригод, містере Без-пригод-не-жити.
Дивись, щоб моє нудне сімейне життя не піддало тобі ззаду на виході.
А я думав, що гормональні вибухи повинні бути в Еллі.
Менні, стривай! Ніхто не мусить нікуди йти.
- То що? - Тому хлопці не говорять з хлопцями.
- Чому? Що сталося? - Дієго йде від нас.
Це мав бути найкращий час нашого життя. У нас буде дитина!
Ні, Сіде. Це в них буде дитина.
Так, але ж ми стадо, родина.
Послухай, усе змінилося. У Менні тепер інші пріоритети.
Визнай це, Сіде. Ми чудово провели час, але тепер пора йти своєю дорогою.
То тепер ми лише вдвох.
Ні, Сіде, ми не вдвох.
Креш та Едді йдуть з нами?
Лише Креш?
Лише Едді?
Бувай, Сіде.
Добре, заспокойся. Заспокойся.
Я вмію знаходити собі друзів. Створю власне стадо. Ось що я зроблю.
Ладушки, ладусі, а де були...
Що ж, принаймні свою красу ти зберіг.
Чудово.
Є тут хто? Хто-небудь?
Агов?
Бідолашні. Я знаю, як це - коли тебе кидають.
Не турбуйтеся. Ви вже не самі.
Ну ось.
Добре, добре. У мене все добре, все гаразд.
Будьте тут. Будьте тут. А ти потурбуйся про свого брата, швидко.
Матуся зараз повернеться.
Матуся біжить, маленький!
Упіймав!
Що я вам щойно казав, діти?
Дякую, дякую, дякую!
Погане яйце. Нікчемне яйце!
Через тебе в мене мало не стався серцевий напад!
Пробач, сонечко. Просто я так сильно тебе люблю.
А зараз я хочу познайомити тебе з дядьком Менні та тіткою Еллі.
- Привіт! - Добридень.
Мені б хотілося познайомити вас із Яйцеком, Шкаралупкою та Жовточком.
Сіде, що б ти не робив, це погана ідея.
Мої дітки тебе почують!
Вони не твої дітки, Сіде. Віднеси їх назад.
- Ти й батьківство несумісні. - Чому це?
Перша ознака - крадіжка чужих яєць.
Друга ознака - одне з них мало не стало омлетом.
Сіде, можливо, хтось їх шукає і страшенно переживає.
Ні. Вони були під землею, в льоду.
Якби не я, бути б їм яєчним морозивом.
Сіде, я знаю, як тобі важко.
Колись і в тебе буде сім'я.
Ти познайомишся з гарною дівчиною, невибагливою,
у якої не буде вибору або нюху...
Менні хоче сказати, що...
Ні, я розумію. Віднесу їх назад.
У вас - своя сім'я, а мені краще жити самому-самісінькому.
Як перст.
Посеред льоду
назавжди!
Самотнім, самотнім одинаком!
- Багатенько самотності. - Саме так!
- Сіде, стривай! - Ні! Ні, все гаразд. Він отямиться.
Це одна з Сідових гарних рис.
Навіщо мені везти вас назад? Я люблю дітей!
Я відповідальний, люблячий, турботливий.
Що скажете?
Так і знав, що ви погодитесь.
Не плачте! Не плачте.
Я знайду місце, де сухо.
Гаразд.
Давайте я вас обітру.
Ну, не знаю. Бути батьком - це важка робота.
Може, я ще не готовий.
Матусю!
Матусю! Матусю! Матусю!
Я - матуся.
А де матуся?
А ось я.
Ось так. Чистенькі, гарні личка.
Ловлю! Ловлю!
Ні, ні! Припиніть! Тільки не мене! Ні, стійте, стійте!
Агов! Не кусатися!
Пробачте. Пробачте. Ні. Усе добре, все добре. Не плачте.
Чому ви й досі плачете? Ви голодні?
Може, ви голодні. Я знаю, що вам треба.
Цить, цить Ти, скупа, зла тварино
Я твоє дитя, а це моє молоко
Я ж думав, що ти самка!
Пробачте, але заходити не можна. Менні каже, це лише для дітей.
Хвилиночку. Ви ж діти!
Тільки нічого не розбийте!
Лінивець сказав, що ігровий майданчик відкрили!
Ні, стривайте! Не для всіх!
Ні, ні, ні! Не торкайтеся до того!
- Хто це такі? - Яка різниця? Вони кльові!
- Грайтеся чемно! - Матусю, він зі мною не ділиться!
- Може, ви щось зробите? - Навіщо? Моя дитина взяла це першою.
- Не взяла! - Ще й як взяла!
- Не взяла! - А тобі завидно, під носом повидло!
Та що це з вами таке?
Я мати-одиначка з трьома дітьми. Трохи співчуття мені б не завадило!
Повільніше! Ні!
Ні, не...
Стій, стій, стій!
- Рональд! - Так негарно.
Стій! Стій, стій, стій!
Ні! Ні!
- Тримайся, малий Джонні! - Я стараюся!
Знаєте, на думку спеціалістів дітям треба дозволяти їсти все, що вони хочуть!
Як ти думаєш, у мене стали товсті щиколотки?
Щиколотки? Які ще щиколотки?
Рональде! Звідки ти взявся?
О, ні.
Гаразд, давай. Випльовуй його.
Як не виплюнеш малого Джонні,
ми зараз же йдемо додому!
Раз,
два...
Не змушуй мене казати "три"!
Ну ось. Цілий і неушкоджений.
- Це не малий Джонні. - Ну, це краще, ніж нічого.
Медісон!
- Давай, виблюй його. - Сід?
Привіт. Привіт, Менні.
Малий Джонні!
Стривай! Ні, ні...
Мені дуже шкода.
- Та тут усе рознесли на друзки. - І це зробили не ми.
Втрачаємо навички, брате.
Ну, головне, що ніхто не постраждав.
За винятком того хлопця.
І тих трьох.
І неї.
Я ж казав тобі віднести їх назад, а ти залишив їх собі!
Тепер дивись, що вони накоїли!
Добре, я визнаю, у нас є певні проблеми з дисципліною.
Їсти дітей - це не проблема з дисципліною!
- Але ж він їх виплюнув. - Що ж, це круто.
Давай нагородимо його медаллю! Дитина тижня!
Їм тут не місце, Сіде.
Ким би вони не були, де б ти їх не знайшов, відведи їх назад.
Менні! Я не стану позбуватися власних дітей!
Землетрус!
Усе гаразд, усе гаразд. Матуся поруч.
Хіба землетрус реве?
Я думала, вони вимерли!
Ну, тоді це дуже люта скам'янілість. Сід!
Біжімо, біжімо! Всередину, всередину, всередину!
Нікому не рухатися.
Ні, ні, ні, не плачте. Не плачте.
Ми бідні, малі овечки, що заблукали
Сіде! Віддай їх їй! Вона їхня мати!
Звідки мені знати, що вона їхня мати?
Тобі що, свідоцтво про народження показати? Вона динозавр!
Ну, а я не доїдав і не досипав, щоб їх виростити!
Аж один день! Віддай їх, ти, дурню!
Послухай, це мої діти,
і щоб дістатися до них, тобі спершу доведеться мати справу зі мною!
- Сід! - Сід!
Рятуйте!
Тікай!
Тобі що, нема чого робити?
Сід?
Сід, мабуть, там унизу.
- Що ж, він загинув. - Дуже шкода.
Нам його бракуватиме.
О, ні, ні, ні. Не так швидко.
Гаразд, Еллі, далі я вже не терпітиму.
Ти, Креш і Едді, назад до селища.
Ага, так і станеться.
Еллі, ти бачила ту штуку! Це буде небезпечно!
Тьху на тебе.
Чудово. Спершу ми врятуємо Сіда, а тоді я його вб'ю.
- Жінки вперед. - Старшим скрізь у нас дорога.
- Краса вимагає жертв. - Яких жертв?
- Сід! - Сід!
О, ні. Ні, ні. Недобре, недобре.
Еллі! Еллі, чекай там!
Послухай, якщо щось відчуєш,
навіть якщо це дрібниці, скажи мені, і ми відразу звідси підемо.
Гаразд.
Нам потрібне кодове слово!
Так. Щоб воно означало "Дитина народжується".
Може, так: "Дитина народжується!" Що скажеш?
Надто довго. Треба щось коротке й зрозуміле, наприклад...
"Персик!"
- Персик? - Обожнюю персики.
Вони милі, круглі й пухнасті, зовсім як ти.
Ти вважаєш мене круглою?
Кругла - це добре. Кругла - значить приваблива.
Залишайся поблизу.
Ви, хлопці, бачите той самий сон, що і я?
Ми жили над цілим світом, і навіть про це не знали.
Тікаймо! Швидше!
- Дієго, а ти що тут робиш? - Милуюся краєвидами!
- Шукаю Сіда, як і ви. - Що ж! Благородно з твого боку!
Зараз не час, хлопці! Не годиться відмовлятися від допомоги!
Не зважайте.
На, хлопчику! На! Іди сюди! Хороший хлопчик! Іди сюди!
- Вилазь. - Ти здуріла?
Ми не сядемо на цю штуку!
Одне з двох: або цей динозавр, або той!
Вагітна жінка хоче жити! Яба-даба-ду!
Більше ніколи не роби цього яба-даба-ду!
- Я почуваюся таким малим. - А як, по-твоєму, почуваюся я?
Ховайтеся!
Чувак, ти неймовірний! Ти як брат, якого в мене не було!
І в мене!
Можна він поживе у нас?
- Бак! - Що?
Мене звати Бак. Скорочено від Бакмінстер.
Продовжено від "Ба".
Трохи нудно.
Що ви тут робите?
- Нашого друга забрав динозавр. - Що ж!
Він помер. Ласкаво прошу в мій світ. А тепер ідіть додому.
- Кроком руш. - Без Сіда - нізащо.
Еллі, зажди. Може, цей ненормальний відлюдько має рацію.
Менні, ми так далеко зайшли, ми мусимо його знайти.
Я бачу сліди.
Ходімо.
Якщо підете туди, знайдете свого друга.
У загробному житті.
Звідки ви знаєте, о великий, мудрий і ласкавий?
Ага.
Матуся-динозавр несе трьох своїх малят і щось мляве й зелене.
Так, ми дружимо з тим млявим і зеленим.
І все це ти прочитав зі слідів?
Ні. Взагалі-то ні. Просто бачив, як вони тут ішли.
Вона прямує до Лавових водоспадів.
Саме там піклуються про новонароджених.
Щоб туди дістатися, треба пройти крізь Джунглі нещастя,
перетнути Прірву смерті
і дістатися до Плато горя.
Гаразд! Щасти тобі з повільним спуском у божевілля.
Ми вже підемо.
Ви що, думаєте, що це якийсь тропічний курорт?
Ти не захистиш свою подругу, друже.
Що ви робитимете тими нікчемними бивнями,
коли зіштовхнетеся з чудовиськом?
Я називаю його
Руді.
О, добре. Добре. Я вже боявся, що це щось страшне,
наприклад, "Шелдон" або "Тім".
Стривай. Ти хочеш сказати, що там є щось більше за матусю-динозавра?
- Ого. - Око?
Ого, ого! Це він нагородив мене оцим!
- Він нагородив тебе пов'язкою? - Безкоштовно? Це так круто.
Ага. Може, він і нам таку дасть.
Ласкаво прошу в мій світ.
Облиш надію кожен, хто сюди заходить!
Та добре! Ми зрозуміли!
Там смерть і відчай, і так далі, і таке інше.
Як на мене, судячи зі звуку, ми в Джунглях нещастя.
- Стривай. - Чому? Що таке? Персик?
Що? Ні! Просто в мене якесь дивне відчуття.
Ти голодна! Низький цукор у крові. Он якісь фрукти!
- Ні! Менні! - На твоєму місці я б цього не робив.
Це не зовсім схоже на твій ігровий майданчик.
Наче я справді злякаюся гарненької квіточки.
Б'юся об заклад, цього ти не чекав.
- Менні! - Щоб ти знав, у цьому я звинувачую тебе.
Припини жерти наших друзів, рослино!
Ну все! Я вирву його з корінням!
- Спробуй, і пелюстки вже не розтуляться. - Що?
Гаразд, вагітна, не заламуй хобота.
Я вийму їх звідти, доки їх не перетравили.
Перетравили?
За три хвилини від них лишаться самі кістки.
Ну, може, на товстуна піде п'ять.
Я не товстун!
У мене мурашки по тілу біжать.
Не кажи це, коли притиснутий до мене.
Та не ті мурашки.
Тепер я теж їх відчуваю.
Рятуйте! Хто-небудь, рятуйте нас!
Поспіши!
Настав час ставати
Диким Баком.
То хто тепер товстий?
Ні!
Туристи.
Виблювані рослиною.
- Круто! - Круто!
Скажи щось.
Дякую, що врятував нас.
Баку, ти допоможеш нам знайти те мляве й зелене?
- У цьому нема необхідності! - Є, ще й яка.
Гаразд, я вам допоможу.
Але в мене є правила.
Правило номер один: завжди слухати Бака.
Правило номер два: залишатися посеред стежини.
Правило номер три:
той, хто часто пукає, йде позад інших.
Ну, то ходімо. Швиденько!
Нам усім слід перевіритися у психіатра.
Це - правило номер чотири! А тепер ходімо на пошуки вашого друга!
Усе гаразд. Усе добре. Не хвилюйтеся. З нами все буде добре.
Прошу, не розхитуйся. Трохи нудить.
Бачите? Вона кладе нас на землю...
Ні! Я надто молодий, щоб мене жерти!
Гарний слиз. І я кажу це не кожному зустрічному.
Послухай, у сім'ях усе буває складно! Може, ми щось придумаємо.
Я міг би брати їх від неділі до вівторка!
Від середи до п'ятниці? На вихідні?
Усе добре! З матусею все добре.
Якщо ти мене зжереш, діти зроблять поганий висновок.
Один - нуль на користь лінивця!
А тепер рахунок зрівнявся.
Як ти думаєш, те чудовисько знайде Сіда?
Або, що важливіше, нас?
Руді? Ти що, жартуєш?
Він безжальний. Він усе знає, усе бачить, усе пожирає.
Тому відповідь "так".
Гей! Геть із моєї галявини! Ну ж бо! Киш!
Я знав цього хлопця, ще коли він був гусінню.
Знаєте, перш ніж він виліз.
То ти просто живеш тут власним розумом,
зовсім один, ніякої відповідальності.
Жодної. Це неймовірно. Ні тобі залежних істот, ні тобі обмежень.
Це найкраще життя для самотнього хлопця.
Чуєш? Це місце - те, що мені треба.
Алло?
Так... Ні, слухай, я зараз не можу говорити.
Ага. Ні, намагаюся повернути дохлого лінивця.
Атож.
Ні, це вони за мною йдуть!
Я знаю! Думають, що це я божевільний.
Ні... Добре, ми йдемо у Прірву смерті.
Я... Там немає сигналу.
Так, я теж тебе кохаю.
Добре, бувай. Бувай! Бувай.
Гаразд! За мною.
Таким станеш ти за три тижні.
То чому це назвали Прірвою смерті?
Ми пробували "Велику смердючу тріщину", але всі починали гигикати.
Ну, а що тепер?
Мадам.
Вона цього не робитиме!
Правило номер один.
Ну ж бо, мамонте! У тебе ж має бути хороша пам'ять.
Завжди слухати Бака.
Тепер очі вперед, спину випрямити і...
А, так, вдихнеш токсичні випари - і можеш померти.
Токсичні випари?
- Просто ще один день у раю. - Стривай!
Джеронімо!
- Еллі, ти ціла? - Це треба спробувати!
Гаразд, а тепер усі застрибуйте! Легше легкого!
Не панікувати!
Просто технічні неполадки.
Затримуйте дихання, хлопці!
Я більше не можу!
Він це вдихнув!
А тепер цим дихаю я!
Слухай! Ми не мертві!
Смішний у тебе голос!
У мене? Чув би ти себе!
Гаразд, гаразд. І раз, і два...
Прийшов Різдва священний час
Стійте? Ви здуріли?
Це не отрута.
Це так мене тривожить!
Припиніть сміятися! Ви всі!
"Припиніть сміятися, ви всі!"
"Яке правило номер один?"
Вони просто сміються. Що в цьому поганого?
Інші помирали від сміху!
Припиніть сміятися!
А знаєте, що смішно?
Ми намагаємося врятувати Сіда,
а тепер ми всі загинемо!
- А мені Сід навіть не подобається! - А кому подобається? Він же ідіот!
Дякую, що втягнули мене в цей безлад. Я роками так не веселився!
Це тобі дякую, що покинув стадо! Це було просто супер!
Припини!
Ви що, не бачите? Ми всі загинемо!
Треба нам втрутитися, еге ж?
Іноді я пісяю в ліжко уві сні!
Та нічого! Іноді в твоє ліжко пісяю я!
Не знаю, скільки ти почула.
- Я чула все. - Ясно. Ага.
- Ти пісяєш у моє ліжко? - Чувак, то розмовляв газ, а не я.
Що ж, краще нам вирушати.
Ми нічого не забули?
Сюди, Руді, Руді, Руді!
Мені так самотньо.
Гаразд. Ось, хлопці.
Що? Ви не збираєтеся їсти корисні овочі?
Як же ви тоді станете великими, сильними динозаврами?
Ні. Я виховав їх вегетаріанцями. Так вони будуть здоровішими.
Тобто поглянь на мене. Шкіра, як у значно молодшого лінивця.
Перепрошую! Я тут намагаюся поговорити.
Ні, ні, ні. Це не для нас, діти.
Воно надто пір'яне і м'ясне і...
І живе!
Ні! Ні, ні, ми не їмо живих тварин, і крапка!
Ну, тікай! Лети!
Будь вільною,
маленька пташко, що не вміє літати.
Помилочка вийшла.
Гей, ти куди?
Оце так ти вирішуєш конфлікт?
Не дивно, що ти одиначка!
Облиш. Я що тут, із собою розмовляю?
Я кажу: "Вони вегетаріанці". А ти кажеш: "Гррр".
Я кажу: "Поговоримо про це?" Ти кажеш: "Гррр".
Як на мене, це не спілкування.
Бачиш? Це твоя відповідь на все.
А тобі чого боятися? Ти ж найбільша істота на Землі!
Хіба ні?
Агов!
Їм не вижити. Тут небезпечно вдень.
Але вночі ще гірше.
Плюс їхній провідник - псих.
Що? Ти про Бака? Він божевільний!
Я не божевільний!
Геть дах з'їхав.
І в нього смердючі лапи.
Стули пельку! Сам стули.
Ах ти ж малий...
Попався!
Він душить власну лапу.
- Хіба нам не час іти? - Що?
І стати для Руді опівнічною закускою? Оце вже ні!
Цей череп має рацію. Відпочивайте, ссавці.
Ми розіб'ємо табір тут.
Ну, хто зголоднів?
Я!
Тобі ті калорії не потрібні!
І от я стою спиною до стіни, і виходу немає,
примостився на самому краєчку забуття
і дивлюся в очі Великого білого чудовиська.
- Тебе вбили? - На жаль, так.
Але я вижив!
Я ніколи не почувався таким живим, як тоді, коли був на крок від смерті.
Саме перед тим, як Руді хотів засмоктати мене в горлянку,
я вхопився за ту огидну, рожеву, м'ясисту штуку,
що звисає позаду його горла.
Вхопився я за ту штуку та й розхитуюся туди-сюди,
туди-сюди, туди-сюди, туди-сюди, туди
сюди, туди-сюди,
аж нарешті я відпускаюся і вилітаю прямо з його рота!
Може, в той день я позбувся ока, але розжився оцим!
- Зубом Руді! - Це ж треба!
Як те старе прислів'я: "Око за зуб,
ніс за підборіддя, дупа за..."
Що ж, хоч це прислів'я і старе, воно не надто гарне.
- Ти - супер-ласка! - Мега-ласка!
Ласка-казка!
Що? Він такий.
А давайте я розкажу вам, як я колись взяв заточену раковину
і перетворив Ті-рекса на Ті-рейчел.
- Так, хазяїне. - Так, хазяїне.
Досить уже казок на один вечір.
Ходімо, Еллі, тобі треба відпочити.
Душа компанії.
Гаразд, ви, народ, трохи поспіть. А я стоятиму на варті.
Не хвилюйся, Баку. Ми беремо це на себе. Ніч - час опосумів.
Атож! Ми володарі ночі, друже.
Добраніч, Руді.
Стривай, стривай. А як же я?
Солодких снів, дітки! У нас завтра багато справ.
Шукати здобич, полювати,
сумувати за друзями,
які, мабуть, за мною не сумують.
У душі ти дуже сентиментальна, ти це знаєш?
Менні?
Креш? Едді?
Менні?
Що таке? З тобою все гаразд?
Пробач. Я просто хотів, щоб ти була в безпеці,
а тепер ти опинилася в найнебезпечнішому місці світу.
Облиш. Ти в цьому не винний.
Це важливіше за нас обох. Ми мусимо повернути Сіда.
Так, але якби я був йому кращим другом,
- нас би тут не було. - Кращим другом?
Не сміши мої вуса!
Ти ризикнув своїм життям, своєю самкою і своїм малюком, щоб врятувати друга.
Не найкращий чоловік чи батько, але хороший, у біса, друг!
Гей!
Усім зупинитися!
Я відчуваю якийсь запах.
Пахне так, наче в канюка відпав зад,
а тоді його окропила група скунсів.
Це Сід.
Ссавці, ми знайшли місце злочину.
Жмут хутра. Напівз'їдена туша!
Шматок... Ні!
Брокколі.
Ось що, на мою думку, сталося.
Динозавр атакує Сіда,
Сід наносить удар у відповідь шматком брокколі, через що динозавр
стає овочем.
Ти здурів? Сід не жорстокий. І в нього проблеми з координацією.
Так. І де тоді динозавр?
Гаразд. Гаразд, слушна думка.
Теорія номер два.
Сід їсть брокколі,
динозавр їсть Сіда,
динозавр наступає на брокколі, через що брокколі
стає овочем.
Баку, коли саме ти з'їхав з глузду?
Три місяці тому.
Одного ранку я прокинувся одруженим на ананасі.
На потворному ананасі.
Але я її кохав.
Баку, думаю, ти пропустив тут невелику підказку.
Що ж, може, ваш друг і живий, але жити йому залишилося недовго.
Руді наближається.
- Горе! - Горе!
Ви вгадали. Плато горя.
Або те, що від них лишилося.
Усім іти слід у слід! Прямуємо до Лавових водоспадів.
- Що це за звук? - Це вітер. Він з нами розмовляє.
- А що він каже? - Не знаю.
Я не розмовляю по-вітрячому.
- Еллі! - Усе гаразд. Не хвилюйся за мене.
Я просто не поспі...
Еллі!
- Менні! - Підійди до краю!
Еллі!
Еллі! Де ти?
Усе добре! Я тут, нагорі!
Тримайся, Еллі! Ми зараз виліземо!
Стій! Лінивець на землі!
Зажди. Зажди. Перепочинь!
Зачекай. Та й швидко ж ви ходите!
А тут унизу не так уже й погано. Гарна погода, приязні сусіди.
Привіт, сусіде.
- Руді. - Руді?
- А такого динозавра я ще не чув. - Це Сід!
- Нам треба поспішати. - Менні! Ананас!
- Ананас? - Її тягне на певні продукти.
Гранат? Грейпфрут! Нектарин?
Вона замовляє фруктовий коктейль.
Ну ж бо, думай!
Персик!
Персик?
Персик! Малюк! Що, зараз?
Оце? Недобре.
Дитина народжується! Ви це чули?
Бо іноді це мені примарюється, але...
А ти не можеш її притримати?
Хто-небудь, дайте йому від мене ляпаса.
Готово.
Чекай там. Ми вже йдемо!
Іншого вибору немає. Опосуми, за мною.
Менні, ти піклуєшся про Еллі, доки ми не повернемось.
Що? Ні, ти не можеш зараз піти!
Вона зійшла зі стежини! А як же правило номер два?
Правило номер п'ять каже, що на правило номер два можна не зважати,
якщо йдеться про жінку або про гарненьку собачку.
Знаєш, я просто вигадую ці правила на ходу.
- Так, але ж, але ж вона... Ти мусиш... - Менні, усе гаразд.
Я вас прикрию.
Оце інша справа! Ходімо, хлопці.
- Подбай про нашу сестру, містере. - Ми не наполягаємо, але.
Що означає "Я вас прикрию"?
Бо прикривати там нічого.
Краще все розкрити, еге ж?
Нам треба поспішати.
Добре. Гаразд. Усе добре.
Татусь... Татусь зараз прийде.
Мушу сказати, сонечко, ну й час ти обрав.
Іди геть! Іди геть! Небезпечні незнайомці! Небезпечні незнайомці!
Не хвилюйся. Це лише лава.
Смертельна кипляча лава!
- Хлопці, ви готові до пригод? - Так, сер!
- До небезпек? - Так, сер!
До смерті?
Ви не могли б повторити запитання?
Стрибаймо!
Саме так! Ну ж бо!
Ти вже літав на цих штуках?
Ні! Власне, це вперше.
- Он вона! - Еллі!
Менні!
Мені треба до неї дістатися!
Послухай. Я захищатиму Еллі.
- А ти зупини тих істот. - Але...
Менні, якщо вони дістануться до неї, буде вже пізно. Довірся мені.
Гаразд. Зробімо це.
У мене лапи печуть, крихітко! Печуть, та й годі!
Глянь, мушу ходити навшпиньки! Навшпиньки!
Перепрошую, балерино! Я тут народжую.
Атож. Пробач. З тобою все гаразд?
Чи зі мною все гаразд? Ти хоч що-небудь знаєш про пологи?
Ні, нічого, але Менні вже йде.
Дієго, мені страшно. Можна взяти тебе за лапу?
Аякже, звісно.
Просто йди за болем.
- Це просто перейми. - Ні!
Дивіться! Він там!
- Роджер, тобто ясно. - Ні! Сід!
Я знаю! Роджер, кажу!
Може, спершу витягнемо Сіда, а тоді повернемось за Роджером?
Та забудь!
Бак?
Ні, ні, Бак! Баку, стривай! Сід он там!
Поясни це їм!
Виходьте, потвори з курячими головами!
Ні про що не турбуйся. У тебе все йде добре.
Усе йде чудово.
Перепрошую.
Просто дихай!
Дієго!
Ти дихай! Це головне.
Хапай ту зброю!
Ворог он де! Вогонь!
Це круто!
Стріляй!
- Так! - Аста ла віста, пташечко!
Давайте дістанемо лінивця!
Нас підбили! Нас підбили! СОС! СОС!
Втрачаємо висоту! Тримайте оце!
На смак, як риба.
Гаразд. Це дивно.
- Люблю тебе, братику! - Я знаю!
Отямся вже! Ну ж бо!
Тягни!
Отут і прийшла смерть до Сіда-лінивця!
- Рятуйте! - Ні, Сід! Це ж я!
- І я! - І я!
Не хочу створювати паніку, але хто за кермом цієї штуки?
Ой!
Ні, ні, заждіть! Заждіть! Мої діти!
Я навіть попрощатися не встиг.
Ти це можеш! Штовхай! Штовхай!
Я не можу!
Ще один сильний поштовх!
Ти й гадки не маєш, які муки я терплю.
Гаразд, забудь, що я це сказав. Зробімо це разом.
Ви, хлопці, більше подобалися мені вимерлими.
Голова запаморочилася.
Менні! Іди сюди, друже. Думаю, нам уже недовго.
Вона прекрасна.
Думаю, нам слід назвати її Еллі.
Маленька Еллі.
У мене є краще ім'я. Персик.
Персик?
Чом би й ні? Вона мила, кругла і вкрита пушком.
Персик.
Я в захваті.
Я це бачила, міцний горішку.
Ні, ні. Той останній динозавр заліпив мені в око кігтем, і...
Гаразд, моє серце - не камінь.
Іду на посадку!
Це Сід!
- Хлопчик! - Це просто хвостик.
Дівчинка!
Привіт, сонечко. Привіт, привіт! Це дядько Сід. Атож, так.
Ти така красуня. Вона красуня! Викапана мама.
Слава тобі, Господи.
Не ображайся, Менні! Не ображайся. У тебе гарна душа!
Як добре, що ти повернувся, Сіде.
Ніколи не думав, що таке скажу, але я сумував за тобою, друже.
От шкода, що тут нема моїх діточок.
Ви могли б подружитися.
Еллі!
Я дав собі обіцянку, що не плакатиму.
А я не давав.
Я й забув, як це - бути частиною родини.
А ти що скажеш? Колись думала заводити дітей?
Гаразд, ссавці, давайте відведемо вас додому.
Ну ось, ссавці. Звідси ви прийшли.
Цікаво було! Можна було б повторювати таке час від часу.
Ну, не знаю.
Атож! Атож. Так, усе через ті смертельні небезпеки, звісно.
Що ж, Бак далі не піде.
Без тебе ми б не впоралися.
Ну, це й так ясно. Але час провели гарно, просто...
Ми тут не самі, правда ж?
Здоров, Руді.
Тікаймо!
Сюди, ти, здоровило допотопне!
Щось шукаєш?
То підійди та візьми!
У печеру! Біжіть!
- Залишайся з маленькою. - З нами все буде добре. Ідіть.
Боягуз.
Вистрибує ласка, коли ваша ласка!
Ходімо! Швидше!
- Дієго! Лови! - Упіймав!
Крізь дірку, перекинути через долину. Ще одна петля...
Давайте, хлопці! Тягніть!
Пощастить іншим разом, сніжиночко.
Це затримає його ненадовго! Біжімо!
Стривайте, хлопці!
Молодець, Мамодзилло!
Ідіть сюди, дітки. Ось що я вам скажу.
Ви зараз у своєму світі.
І я впевнений, що ви виростете гігантськими, страшними динозаврами,
точнісінько як ваша мама.
Матусю,
гарненько піклуйся про наших діточок.
- Ти був хорошим батьком, Сіде. - Дякую.
- Можна бути вашою нянькою? - Ні за що.
- Облиш. Недорого візьму! - Гаразд, я подумаю.
Так!
Ніколи й нізащо.
Його не стало. І що ж мені тепер робити?
Це легко. Ходімо з нами.
Ти маєш на увазі туди, нагору?
Я ніколи не думав, що повернуся.
Я так довго пробув унизу, що вже обжився тут, як удома.
Не знаю, чи знайду я своє місце нагорі.
То й що? Поглянь на нас. Ми схожі на нормальне стадо?
Бувай, здоровило.
Це нам попередження! Ходімо, Персику.
Він живий!
Бак?
Мені... Мені треба...
Атож.
Окрім того, цей світ дійсно повинен залишатися внизу.
Піклуйся про них, Тигре.
"Завжди слухати Бака".
Ми майже вибралися!
Руді!
Усі цілі?
А де ж Бак?
Не турбуйся. Він там, де хоче бути.
- З ним усе буде добре? - Ти жартуєш?
Ніщо не може вбити ту ласку. Я більше хвилююся за Руді.
Я знаю, що всі ці дитячі й родинні справи не для тебе,
але що б ти не вирішив...
Я нікуди не йду, друже.
Життя, сповнене пригод? Ось воно.
Але ж я приготував цілу промову. Я довго над нею працював.
Як же я покажу тобі, що я сильний, але делікатний?
Благородний, але турботливий?
Дякую.
Вони так швидко ростуть, еге ж?
Так. Тобто погляньте на моїх діточок.
Наче вчора народилися, а сьогодні в них власне життя.
Так воно й було, Сіде.
Так. Багатенько з ними клопоту.
Так, сонечко. Ласкаво просимо до Льодовикового періоду.