God morgon!-Hur är läget, Baily?
Hej, Chewie!-Hej, Watson! -Queenie, din rackare!
Vem vill ha mat?
Glufsa i er! Det är allt ni får. -Vatten?
Hur mår du? Där är du ju!
Såja, Lexi.
Backa.
Hej på dig, din bamsing!
Holly? Holly Garling?
-Hej! Hur är det? -Förlåt... Känner vi varandra?
Seth. Från Westbrook High. Jag gick en årskurs över dig.
Vi umgicks inte, men jag visste vem du var.
-Gjorde du? -Det gjorde alla.
Det vet jag väl inte.
Är du författare nu? Häftigt!
Ja... Servitrisuniformen är bara en förklädnad.
Den är övertygande. Jag tänkte beställa en glass med extra strössel.
Här ska jag av.
-Kul att träffas igen. -Detsamma. Vad sägs om en...fika?
Hallå?
Där är du ju.
Nate, får jag fråga en sak? Om man vill att en tjej ska märka en...
-Är du allvarlig? -Ja.
Jag känner inte dig! Varför frågar du mig?
-Förlåt, då. -Du...
-Gillar du den här tjejen? -Ja, jag gillar henne.
Var bara självsäker. Få henne att skratta.
Visa att du bryr dig. Det är enkelt.
Självsäker, rolig... Jag fattar. Tack.
-Fråga inte mig igen. Vi är inte polare. -Visst.
Dr Jessup behöver din hjälp. Han ska avliva schäfern i 34.
Du är rar, men om du inte klarar jobbet hittar jag nån annan. Uppfattat?
"Hej, Lexi. Så här ligger det till..." "Hej, du."
Hej, Lexi. Hur är det? Vill du ta en promenad?
Duktig flicka. Visst är det spännande?
Duktig hund.
-Mår du bra? -Hon är bara så fin.
-Behåll henne. -Man får inte ha husdjur där jag bor.
-Flytta, då! -Inte med min timlön.
Du är för oföretagsam. Vill du ha nåt här i livet, får du ta det.
Nå? Ta henne om du vill.
Gör det, bara.
Såja, Lexi. Fin hund. Sov nu.
"Hej, Holly! När äter du lunch?"
När äter du lunch? Klockan ett.
"Hej... Hejsan!"
"Hej! Minns du mig? Ja, precis."
"Ett bord för en person, men..."
"...du kanske har lust att äta middag senare."
"Själv älskar jag skaldjur."
"Du också? Ja, jag äter inget annat."
"Det finns ett ställe..."
"...på Wilshire Boulevard som heter Crab Joint."
"Vad sägs om...i kväll?"
"Hej, Holly. Hur är läget?"
"Hej!"
-Hej. Är det fri placering? -Ja.
Hej! Jag heter Holly.
-Du måste vara författare. -Förlåt?
Förklädnaden. Från bussen...
Vi träffades häromdagen.
Förlåt, jag har uselt minne. Perfekt för en servitris, va?
-Vill du börja med en aptitretare? -Ja...
Jag kan ta lite vatten. När du kommer tillbaka har jag bestämt mig.
Vatten. Una agua.
Jag gillar din frisyr. Du har klippt dig sen vi sågs på bussen.
Känn dig inte osäker eller förlägen.
Det är en fin frisyr.
Titta på menyn, så hämtar jag vattnet.
Paj... Äppelpaj...
-Hur går det? -Seth.
-Va? -Jag heter Seth.
-Hur smakade maten, Seth? -Bra. Men jag har en fråga:
Gillar du Ben Folds? Jag har biljetter till hans spelning.
Tjejen jag skulle gå med fick förhinder.
-Du kanske vill följa med? -Jag kan tyvärr inte.
Att gå ensam känns så konstigt.
Känn ingen press. Det är ingen dejt.
-Jag har redan pojkvän. -Nej, det har du inte.
-Här är notan. Tack för besöket. -Vänta...lite.
Hej.
-Det var en kille där ute. -Var han snygg?
-Jag menar allvar, Claire. -Bli inte paranoid. Du är så jobbig då.
-Strunt samma. -Det är säkert han som ringer.
Ja, Eric? Vad vill du?
Tagga ner. Jag vill bara prata.
-Är han full och sentimental igen? -Lite.
-Vem pratar du med? Har du nån där? -Bli inte paranoid. Du är så jobbig då.
-Häromkvällen med Eric... -Ska vi verkligen prata om det igen?
Det har gått två år nu.
Och det suger att vara ensam.
-Ska jag bara glömma allt han gjorde? -Ja! Glöm, förlåt och gå vidare!
Återgå till hur det var.
Det vet du att jag inte kan.
Skål för oss.
Hej, Sam.
Värst vad du är populär. Vi ställde dem i fikarummet.
BLI MIN
Vem är killen?
Hej.
Ledsen för fyllesamtalet. Du vet hur det är.
Vill du ha en öl?
Eric, du måste sluta göra sånt här.
"Sånt här"?
-Du vet att jag älskar rosor. -Det visste jag faktiskt inte...
-Nu känner jag mig bara dum. Jag ska gå. -Bara en öl?
-Visst hade vi det bra ibland? -Ja.
Varför kan vi inte försöka igen?
Måste jag säga hennes namn?
Det är så jävla dumt. Vi hade ju nåt.
Hade, ja. Imperfekt.
Jag ska ta en nypa luft.
-Fin kväll. -Ja.
-Röker du inte? -Jag? Nej.
-Bra. Börja inte, det är en hemsk vana. -Det ska jag inte. Tack.
-Ha en bra kväll. -Gillade du blommorna?
Du verkar gilla röda och vita rosor.
-Det är du från restaurangen. -Seth.
-Följer du efter mig? -Nej!
Jag är inget psykfall. Du känner ju mig.
-Vad vill du? -Inget. Jag vill bara prata.
När jag såg dig på bussen kände jag nåt, och du också. Jag kan inte släppa det.
-Jag känner dig inte ens. -Men det kommer du att göra!
Du kan gå. Kan vi bara prata...
Rör mig inte!
Jag vill bara förklara...
-Han tafsade på mig. -Det är inte sant!
Stick!
-Gjorde han dig illa? -Det är ingen fara.
-Är det roligt? -Sluta, Eric!
Skratta då, din jävel!
Jag tar hand om det här.
Håll dig borta från henne! Kom aldrig hit igen!
-Leta där du har varit. -Den är här nånstans.
-Stod namn och kontaktinformation i den? -Vad tror du?
Jävla slyna!
Claire? Är du här?
Jag gav dig muskelavslappnande.
Det svider, men är ofarligt. Jag har testat det på mig själv.
-Vad gör du här? -En akut leverans.
Inte så bråttom. Skriv in dig.
Visst.
-Ursäkta. -Vad tusan är det för nåt?
Avlusningsmedel, tror jag. Vi ses!
-Hörde du? -Vadå?
Är det nåt fel?
-Hör du nåt? -Tyst!
Du hörde det väl?
-Det där ljudet. -Jag hör ingenting. Vad är det?
Den jävla luftkonditioneringen. Den pajar jämt.
-Jag har den.-Är den trasig? -Jämt. Det här stället suger.
Tysta!
Jag heter alltså Seth, om du glömt det.
Dra åt helvete.
Det är ditt eget val.
Jag gör det här för din skull. Vi försöker igen i morgon.
Dra åt helvete!
Hej.
Jag har med mig vatten.
Här. Drick.
Andas. Sätt dig upp.
Försiktigt.
Jag har med mig mat också, om du vill ha.
Vatten...och mat.
Men ta det lugnt. Det är allt du får i dag.
Vänta!
Jag vet att det är jobbigt. Det är det för mig också.
Men det är viktigt att definiera vår relation.
Att sätta gränser.
Det här går inte.
Såja.
Jag kommer tillbaka i morgon. Då kan vi börja.
Han kommer att döda dig. Men det vet du väl?
Han kanske tappar modet och fegar ur.
Eller så blir han uttråkad.
Han behöver inte ens en pistol. Han behöver bara gå härifrån.
Käften.
Ska du låta honom besegra dig? Det patetiska lilla kräket?
Då förtjänar du att sitta inlåst.
Käften!
-Tänker du våldta mig? -Nej.
-Döda mig? -Det hoppas jag inte.
"Hoppas inte"?
-Jag har kanske inget val. -Hur så?
Jag kanske inte kan rädda dig.
Är det här nåt religiöst?
Har Gud sagt åt dig att bestraffa skökor eller nåt?
Det är en annan sorts räddning.
-Tänder du på att göra så här? -Jag gör det inte för min skull.
Jag gör det för din skull, för att du är speciell.
-Speciell? -Det är sant.
Innan jag träffade dig gled jag bara fram genom livet.
När som helst kunde jag driva i väg, och ingen skulle märka det.
Sen dök du upp.
Och det som gjorde det så svårt är att jag trodde att du var annorlunda.
Du är smart och rolig.
När du pratade med mig såg du mig verkligen.
Men det var bara det du ville att jag skulle se.
Den Holly du är inför andra. Vi vet båda två att det är en lögn.
Dra åt helvete.
Frågan är vem som är den riktiga Holly- den du är utåt eller den andra Holly?
Om jag har minsta chans att rädda dig, måste jag ta den.
Men om det inte finns nåt kvar att rädda, kommer du aldrig ut härifrån.
Vad gör du här? Om de hittar dig i tunnlarna...
Jag ska inte gå in dit.
Ta en mopp. Det luktar hundskit där ute.
Han är ett skämt.
Jaha...
Vad tänker du göra nu?
Jag tänker vänta.
Duktig flicka.
Vilken bladvändare.
-Du är en sjujäkla författare. -Och du är en tjuv.
Nu, då? Vet du plötsligt allt om mig?
Om det ändå vore så.
Mest tyckte jag synd om dig.
Tyckte du synd om mig?
Ja, när du skriver om kärlek:
"Kärlek är bara en beteckning på våra biologiska drifter."
Det kändes okunnigt.
Vad vet du om kärlek? Du håller en tjej inspärrad i bur.
Jag har äntligen begripit.
Folk pratar om kärlek som en blixt från klar himmel.
En oemotståndlig kraft. Så har jag aldrig känt.
Men de har fel. Kärlek är ingen blixt.
Kärlek-äkta kärlek-kräver arbete. Uppoffringar.
Äkta kärlek är att ge allt man har till en annan människa.
-Skitsnack. -Håller du inte med?
"Kärlek är uppoffringar." Vet du vilka som tror det?
Folk som hatar sig själva. Ensamma och deprimerade, som du.
Du anar inte hur sjuk nån måste vara för att älska dig.
Du tror att du kan köpa kärlek. Att du bara behöver fortsätta ge.
-Jag tycker som sagt synd om dig. -Det är inte jag som är ensam.
Nej, det är väl inte det.
Hur mår Claire nuförtiden?
-Va? -Ibland innan jag öppnar dörren...
...hör jag dig prata med Claire.
Att du använder två röster skrämde skiten ur mig först.
-Du vet inte vad du pratar om. -Jag vet mer än du tror.
Är hon här nu?
-Nej. -Hon finns inte.
-Tror du inte att jag vet det? -Du börjar nog glömma det.
Bli inte paranoid. Du är så jobbig då.
Du är sjuk, Holly. Du göder sjukdomen tills den förtär dig.
-Du vet visst allt. -Nästan.
Men det är en sak jag inte förstår.
Dagboken.
I början hänger jag med. Du och Eric förlovar er...
Sen kommer din bästa vän Claire, den verkliga Claire...
Holly kan inte äta eller sova. Holly vågar inte konfrontera dem.
Sen...blir det riktigt intressant.
Han har lämnat typ 20 meddelanden. "Varför har du inte hämtat mig?"
Fast det var han som skulle hämta mig är det på nåt magiskt sätt mitt fel.
-Tänkte du berätta för mig? -Vad?
-Du vet vad jag menar. -Inte direkt.
Eric.
-Hur kom du på det? -Hans mejl. Jag har lösenordet.
Vad vill du att jag ska säga? Förlåt.
-Vi var fulla och det betydde inget. -Jaha, om det inte betydde nåt...
-Sakta ner! -Du är helt otrolig. Vet du det?
Förlåt! Jag har skitdåligt samvete! Snälla, sakta ner!
Du är för fan min bästa vän!
Holly! Du tar livet av oss!
Gud... Herrejävlar.
Jag är oskadd.
Vi klarar oss, Holly.
Det är ingen fara. Vi klarar oss.
Jag klarar mig.
Tror du att det är ett erkännande?
Jag är författare. Jag sysslar med fiktion.
Därför gick jag inte till polisen. Jag ville vara säker först.
Jag tänkte följa efter dig några dagar, men behövde inte vänta länge.
Det var ett riskabelt drag, även för dig.
Det var så många.
Jag tror att du ville åka fast. Därför förde du dagbok.
-Du ville bli straffad. -Vilken tur att du dök upp.
Du fattar visst inte.
Det här är inget straff. Jag försöker rädda dig.
Gör det, då. Rädda mig.
Det ska jag göra.
Jag menade vad jag sa.
Jag ska hindra dig från att skada andra, på ett eller annat sätt.
Vilken skådespelarinsats.
Han vill rädda mig. Jag måste låta honom tro att han kan.
Var allt teater?
-Du var foglig och spelade med... -Säg vad du menar!
Jag vill bara se till att du är med i spelet.
Jag behöver inget peptalk. Och jag behöver inte dig.
Ja?
Va? Inget.
Jag undrar bara varför du gjorde det.
När jag läste Erics mejl...
Nej, jag menar inte Claire. Det förstår jag. Du var svartsjuk.
Men varför slutade du inte där? Varför dödade du de andra?
Du hade dåligt samvete för Claire. Du ville åka fast, eller hur?
Nej. Jag gjorde det för att jag kunde.
-Det tror jag inte på. -Jag struntar i vad du tror.
När nån dör inför en, som Claire gjorde, blir hela världen knivskarp.
-Ett rop på hjälp? -Ett tidsfördriv. Låtsas inte känna mig.
Jag känner dig genom den här.
Hon som skrev den hade drömmar och brydde sig om människor.
Det här är ditt verkliga jag.
-Seth är lite förälskad. -Det här handlar inte om oss.
"Befria den du älskar." Heter det inte så?
Det vet du att jag inte kan.
Vet du vad en vithaj gör när den hamnar på akvarium?
Den dunkar skallen mot glaset, varenda gång.
Sluta, Holly!
Vad ska du göra i morgon när jag flyter upp och ner i akvariet?
Du kan inte bara gå härifrån. Dina fingeravtryck finns överallt här.
Om jag tar livet av mig, tar ditt liv också slut.
Smaka på de gränserna för vår jävla relation.
Seth? Gör klart och kom till mitt kontor.
-Är det nåt fel? -Det är just frågan.
-Nu hänger jag inte med. -Hundgårdarna är smutsiga...
...och du är inte här. Enligt Nate har du inte varit här på två dagar.
-Nate är knappast... -Nate gör sitt jobb!
-Du borde ha gjort ditt. -Får jag sparken?
Du får en varning. En till, så blir du avskedad.
Tack. Du anar inte vad det betyder.
"Så går det när du tror att det är du som har makten."
"Så här går det då. Det är jag som har makten."
Hej! Jag ska bara göra underhållsarbete.
Jag har ditt lönebesked!
Du är kvar.
Var är resten?
Det finns inget. Så går det när du försöker ta makten.
-Det räcker inte. -Det bestämmer inte du.
-Fan ta dig! -Jag gör allt för dig, och du hotar mig.
Gör du om det, ska jag visa hur en riktig hungerstrejk känns.
Jag drömde om dig i natt.
Det var bara du och jag i ett hus vid vattnet.
Vi hade nog bott där länge, för det var bilder av oss på väggarna.
Det var konstigt att titta på dem, för på nåt sätt kändes det rätt.
Som om det här är en dröm och huset på stranden är verkligheten.
Det är så det ska vara.
-Jag kan köpa nåt i godisautomaten. -Tack, Seth.
-Vad tusan...?! -Det finns en lysknapp på väggen.
-Vad heter du? -Nate.
Hör på mig, Nate. Du måste få upp låset.
Hur är man funtad om man...? -Har Seth gjort det här?
-Ta i! Du måste få ut mig härifrån! -Vi måste ringa polisen!
-Hårdare! -Det här är helt sjukt!
-Bra. -Jag räknar till tre.
Ett, två, tre!
-Vet du vad äkta kärlek är? -Va?
Om du älskade nån som blev sjuk
och nån tänkte avsluta hennes lidande för gott, vad skulle du göra då?
-Inte vet jag! -Du skulle göra allt för att hindra det.
Vad som helst. Det är det som är kärlek.
Kärlek är uppoffringar.
Vad fan? Du ska dö!
Hugger du mig?
Din jävel!
Ta ett cementblock! Han rör sig.
-Jag kan inte. -Du måste. Jag får inte förlora dig.
Fan...!
Vad fan...
Kan nån hjälpa mig?
Gör det igen!
En gång till!
-Förlåt! -Seth, lyssna på mig.
Gör precis som jag säger.
E gör dig av med kroppen. Bränn den, gräv ner den, vad som helst.
Men ta först bort sånt som kan identifiera kroppen. Tänder, fingeravtryck...
Fingeravtrycken tar du med potatisskalare
men tänderna måste spridas ut på olika ställen.
Sen är det bara kroppen kvar.
-Han går inte in i krematorieugnen. -Nej, inte så där.
Vill du öva på vad du ska säga?
Hej, mrs Gundy. Det är Seth.
Förlåt att jag ringer så sent.
Nate bad mig att passa kontoret medan han gjorde några ärenden.
God natt. Ursäkta.
-Hur känner du dig? -Avstängd. Som om det hände nån annan.
-Första gången är alltid värst. -Det var en olyckshändelse!
Det jobbigaste för mig var frågorna.
I början kunde jag bara tänka: "Tänk om hon hade ett husdjur?"
"En stackars vovve som sitter vid dörren och väntar på att hon ska komma hem."
Men det går över.
Ju mer man tänker på det, desto mer minns man de bra delarna.
-Att man hade makt och kände sig osårbar. -Så var det inte.
Det enda problemet är att sen blir allt som vanligt igen.
Plötsligt är man ingen särskild.
-Sluta. -Då börjar man fundera på...
...hur långt man måste gå för att få tillbaka känslan.
-Skäms inte för den du är. -Jag ville rädda oss. Jag hade inget val.
Har du aldrig undrat varför du tände på mig av alla tjejer i världen?
Skulle det vara en tillfällighet?
-Du och jag är födda att göra det här. -Du vet inget om mig.
Jag vet att en normal människa som hittar ett morderkännande går till polisen.
"Konstapeln? Servitrisen där borta är Hannibal Lecter."
-Var reservplanen att kidnappa mig? -Annars hade du skadat andra.
Tur att ingen blev skadad.
Som sagt... Det var en olyckshändelse.
Inse faktum. Du vill inte rädda liv. Du gillar det här.
Du gillar att ha makten över liv och död.
Det är inte för sent. Jag kan rädda dig.
Snälla du... Jag kan rädda dig.
Du kanske inte ska rädda mig.
Det är kanske jag som ska rädda dig.
Jag fryser så. Kan du hjälpa mig att bli varm?
Jag trodde att du älskade mig.
Det gör jag.
Jag älskar dig.
Holly... Holly?
Holly!
Jag kommer tillbaka så snart jag kan.
Det här är kriminalinspektör Meara.
-Har det hänt nåt? -Kan vi talas vid?
Du jobbar alltså ihop med Nathan? När såg du honom senast?
I onsdags kväll. Jag passade kontoret medan han gjorde ärenden.
-Vilken sorts ärenden? -Det sa han inte.
Vad var klockan då?
Runt nio, tio.
-Gick han ut genom huvudingången? -Ja. Hur så?
Huvudingången har elektroniskt lås.
Alla passager registreras.
Gissa när nån senast öppnade dörren.
Klockan fyra på morgonen. Och du sa att det var vid nio på kvällen?
Jag minns kanske fel. Han kan ha gått ut via lastkajen.
Lastkajen? Det borde jag kolla upp.
-Är ni vänner? -Kolleger. Han var trevlig.
-Tills han försökte ge dig sparken. -Så var det inte. Vi var vänner.
Ni "var" vänner-i imperfekt. Det är andra gången du säger det.
En gång: förvirring. Två gånger: erkännande.
-Vad är det här? -Bara rutinfrågor.
Han bad dig alltså att täcka upp.
-Sa han vart han skulle? -Träffa nån. Han fick ett samtal.
Det var märkligt. Vi kollade nämligen samtalshistoriken.
Den sista han pratade med var sin flickvän, klockan 17.32.
Hej.
Du måste äta nåt.
Kom igen.
Gör inte så här.
Jag vet vad du håller på med. Det kommer inte att funka.
Prata med mig. Snälla du.
Det är över, Seth.
Jag förstår inte.
Om du inte kan ge mig det jag behöver, så kan ingen det.
Berätta vad du behöver.
Det vet du.
Du satte mig i en låda. Det är inte kärlek, utan ägarskap.
Du gav mig ingenting.
-Du bara tog. -Jag kan inte släppa ut dig. Det vet du.
-Det har jag inte bett dig om. -Vad vill du ha, då?
-Bevis. -Bevis?
-Ett finger. -Ett finger?
Mitt finger?
Nej.
Det är sjukt. Förstår du inte det? Det är helt sjukt!
-Nej. Jag försöker rädda dig. -Och jag försöker låta dig göra det.
Du kan inte be mig om det, och jag tänker inte göra det.
Jag trodde att jag var den enda.
Redan som barn visste jag att om min familj och mina vänner fick veta...
Om de fick veta vem jag var skulle de vända ryggen åt mig.
Så man lär sig...
...att smälta in och låtsas.
Efter ett tag märker man inte ens hur ensam man faktiskt är.
Men sen...
...träffar man nån som du.
Även om han inte vet om det än.
Och plötsligt börjar man tänka:
"Det kanske inte måste vara så här. Jag kanske inte måste vara ensam."
Då släpper man tag om repet...
...för han kommer inte att låta en falla. Han kommer att ta emot en.
Det intalar man sig i alla fall...
...hela vägen ner.
Kom inte tillbaka.
Om jag bara är ett sällskapsdjur för dig...
...så kom inte tillbaka.
Om jag gör det här för din skull, tror du mig då?
Ja.
-Det här är fel. -Älskar du mig, kan inget vara mer rätt.
Du är nästan klar.
-Öppna dörren. -Vad gör du?
Öppna dörrjäveln! Hur mycket mer än ett finger vill du mista?
Backa undan!
Holly...
Vänta. Vad gör du?
Jag tror dig.
Gör du?
Betyder det att du...?
Du räddade mig. Självklart älskar jag dig.
Men du vet vad det innebär.
Lämna mig inte...
-Du har jobbat på texterna i åratal! -Ja, det är klart att jag är glad.
-Inte överlycklig? Du blir ju publicerad! -Jag betalar själv för utgivningen.
Det är ändå grymt. Jag är stolt över dig.
-Du gillade ju inte ens berättelsen. -Men jag gillar dig.
Kan du ge mig telefonen?
Varsågod.
Hej.
Ännu en dålig dag med Eric. Han strular fortfarande med andra.
I morse gjorde jag honom nästan...illa.
Men så tänkte jag på dig.
Hur mycket du älskar mig...
...och vad du gör för mig.
Då kändes det bättre.
Översättning: Rickard Sjöberg