Dere som lytter, vet at kommunismen er den frie verdens verste fiende.
I dag, den 4.juni 1953, ble en termonukleær bombe testet i Nevada.
Et stabilt ekteskap er noe av det fineste som fins.
Her kommer Connie Francis' nye hit "God Bless America".
Hei, gutt...
Ikke rør bilen, er du snill!
Hvis jeg hadde gått derfra, hadde dette aldri hendt.
Kom deg på skolen!
Jeg ble igjen, og det forandret alt.
- Hvor mye koster den her? - Denne?
Omtrent 50 års avisjobb til.
- Hvor mye blir det? - 3500. Stikk nå!
Får man rabatt om man betaler kontant?
- Det er mine penger. - Hold deg unna dette!
Selv om han har drept foreldrene, tenker Mickey bare på å selge.
Ti stille nå!
Du får fem minutter til å forklare, så ringer jeg politiet.
Jeg heter George Devereaux, jeg er 15 år og bor med familien min.
Mor kom hjem en dag tidligere enn beregnet.
Fru Devereaux! Du skulle vel komme først i morgen?
En dame gjør aldri hva som forventes av henne.
Mine foreldrenes forhold er ikke problemfritt.
- Det var som bare! - Ja, virkelig.
Far er bandleder og pleier å være bedre kledd.
Artistnavnet hans er Dan Devereaux, men han heter Dan Hamilton.
Han kommer fra Paris i Texas, ikke Paris i Frankrike.
Han har tjent masser på en låt som heter "My One and Only".
For en ironisk tittel.
Far er en artist, med alt det innebærer.
- To minutter igjen, Dan! - Jeg kommer.
Mens far improviserer mye-
- har mor en hang til aforismer.
Ordtak.
For eksempel...
En elegant entré og sorti er viktigere enn selve ærendet.
- Bli liggende, du! - Det er ikke som du tror.
Jaså? Hva skulle det være?
- Danny! - Kona mi er ingen idiot, Sherry.
Takk, det var det vennligste du har sagt på lenge.
Jeg kan hjelpe deg.
Denne fargen klær deg ikke, du ser ut som en hore.
Men det er du jo.
- Hva holder du på med? - Jeg har tenkt å forlate deg.
Hold opp nå! Du skal ikke forlate meg.
Ikke motsi en kvinne når du står i underbukser!
- Du blir underlegen. - Unnskyld, skatt.
Du vet at de ikke betyr noe for meg. Ikke ta det ille opp, Sherry!
Kom igjen nå, skatt! Vær litt realistisk!
Hvor skal du bo? Hva skal du gjøre?
- Hvor er passet mitt? - OK, stikk da!
Jeg trenger deg ikke. Du handler bare opp pengene mine.
- For en lettelse atjeg drar, da. - Hvordan blir det med guttene?
George og Robbie, husker du dem?
- Hvor er de? - De er på skolen, fru Devereaux.
- Jeg tar dem med meg. - Hva skal du gjøre med dem?
Oppdra dem. Jeg kan ikke etterlate dem hos en som deg.
- Du er ingen god mor. - Jeg elsker barna mine.
Det gjør jeg også, men jeg er en dårlig far.
- Bernice! Er jeg en dårlig mor? - Det kan ikke jeg svare på.
Men om jeg skal være ærlig...
- Der ser du. - Ta barna! Jeg bryr meg ikke.
Ti minutter senere kom mor til skolen for å hente oss.
Sønnene dine går ikke her lenger, fru Devereaux.
Nei, naturligvis ikke.
Unnskyld meg, herr Connors. Jeg er så lei for det.
- De går jo på... - Radford.
Det visste jeg jo. De går på Radford.
Hvordan kommer jeg dit?
Robbie spilte Lady Macbeth.
Så fint at det fremdeles fins enkelte gentlemen. Takk!
Spilte han Lady Macbeth?
På Shakespeares tid ble alle roller spilt av menn.
Ja, det visste jeg.
- Det var alt som fantes her. - Smykkene også.
Hva er det der?
- Jeg tar den også. - Var det alt, fru Devereaux?
Ja, det var alt. Takk.
George: Ta disse pengene og gå og kjøp en bil!
Hvorfor det? Hvor er pappa?
Én ting om gangen. Vi trenger en bil.
- Hvilket merke? - Ta en du liker!
- En jaguar! - Et utsøkt valg, som alltid.
Men vi trenger noe mer praktisk.
- En chevy? - Det hadde vært litt vel praktisk.
- Det er derfor jeg er her. - Det er ikke så enkelt som du tror.
- Hva er problemet, George? - Slå deg ned, fru Devereaux.
Mange takk, Fred.
- Kan jeg si Fred? - For all del.
- Hvor mye koster bilen? - 3500.
- Gi ham pengene! - Det går ikke sånn til.
- Hva mener du? - Du skal tilby oss en mindre sum.
- Så skal vi kjøpslå. - OK...
1000 dollar.
Dette er jo riktig morsomt.
Hva er det?
- Det var litt vel lite, mamma. - Du kan foreslå 2500.
OK. 2500.
- Nei. - Hva da "nei"?
- Det var jo du som sa det. - Du kan få den for 3300.
- Men lavere enn det går jeg ikke. - 2700.
3275.
2950, eller vi går herfra fortere enn en katt flykter fra regnet.
Hva sier pappa om dette?
Faren din har sviktet oss. Jeg vil ikke snakke mer om ham.
- Du kan vel gå tilbake til faren min? - Det hadde vært forferdelig.
Et barn trenger sin far. Spør hvilken psykiater som helst!
- Det er derfor det fins telefoner. - Jeg drar ikke.
- Hvem skal da kjøre? - Robbie kan kjøre.
- Det går ikke. - Jeg er for følsom.
- Du er for dum i hodet. - George!
- Da får du kjøre. - Det er ikke passende.
Det er 1953. Kvinner får stemme, røyke og gå på toalettet alene.
Du har blitt grov i munnen. Det må være din fars feil.
For en fin bil.
Jeg blir med. Vi kommer jo tilbake innen en uke.
- Det er på tide å ta medisinen. - Ta medisinen nå, George!
- Det er ikke min medisin. - Jeg bryr meg ikke.
Bare en av dere tar den, så vi kan dra herfra.
Ha det, Bernice! Jeg kommer til å savne deg.
- Har du et siste råd på veien? - Ja, ikke glem håndbrekket!
Ikke ta livet av oss!
Mor ville lære far en lekse, selv om det tok livet av oss.
Jeg måtte kjøre rundt i byen en time for å lære mer om bilkjøring.
Hun kunne ikke så mye.
- Jeg ble nesten spiddet. - For en bremsing.
Du er et naturtalent. Vi kan nok dra nå.
- Vet du hvor vi skal? - Til Boston.
- Hvor lenge skal vi være der? - For alltid, forhåpentligvis.
- Hva skal vi gjøre i Boston? - Vi skal begynne et nytt liv.
Vi vil få det så morsomt!
- Julie Harper bor der. - Bette Davis ble født i Boston.
Boston er en elegant by med museer, universitet...
- Teselskap. - Ja, akkurat.
- Kom igjen, skatt! - Klampen i bånn, George.
- Hva gjorde du nå? - Jeg tittet i speilet.
Se aldri i speilet, skatt! Samme hva vi har bak oss.
Jeg forstår ikke hvorfor man har dem. Se forover og lat som du ikke ser!
- Er det forstått? - Ja, frue.
De kommende eventyrene ble planlagt under reisen.
I Hartford begynte mors entusiasme å virke påtatt.
Da vi vel var fremme, ville hun sikkert angre seg-
- og be meg kjøre tilbake til New York.
Men det gjorde hun ikke.
- Vi får bo her til Julie kommer hjem. - Er ikke dette litt...
- Litt hva da? - Burde vi ikke være sparsommelige?
Nei, naturligvis ikke. For en skremmende tanke.
- Unnskyld! - Du godeste!
- Hvordan gikk det? - Unnskyld meg.
- Det er jo Ann Devereaux. - Wallace McAllister.
Wally er fraskilt og har faktisk fridd til meg en gang.
Da jeg sa nei, prøvde han å ta livet av seg.
- Da fortjener han en sjanse til. - Ja, det kan man si.
Hvordan ser jeg ut, Robbie?
Jeg prøver å finne en blanding mellom Dorothy Malone og Donna Reed.
- Prøv det her! - Jeg stoler på deg.
- For et rovdyr du er. - Vi skal bare spise middag.
- Du minner om en breiflabb. - Sammenlign aldri kvinne med fisk!
- Eller noe med skjell. - Prøv de her!
De blir helt perfekt!
Vi er nye her, og Wallace kan hjelpe oss å komme inn i samfunnet.
Jeg har en følelse av at du vil angre dette.
For noe tullprat!
Det kommer til å gå bra. Det gjør det alltid.
Hva er det?
Du har ikke forandret deg en døyt.
Herregud, Ann... Tenk om alt kunne bli som før!
Iblant byr skjebnen på en ny sjanse.
Wallace... Er det noe galt?
Jeg...
Jeg har det ikke så bra, Ann.
Å skilles er en forferdelig opplevelse-
- men iblant kan det lede til noe godt.
Det gjelder ikke skilsmissen, men forretningene.
- Å, forretninger. - Ja, det går dårlig.
Jeg trenger penger.
En masse penger så fort som mulig!
Ikke snakk så høyt, Wallace!
Det var derfor jeg ville treffe deg.
- Kan jeg låne penger av deg? - Hva sier du?
- Det holder med 75000. - Dollar?
50000? Du får dem tilbake i slutten av måneden.
- Det lover jeg. - Du burde ikke låne penger av meg.
Burde? Jeg driter i hva jeg burde.
Jeg er jo blakk.
Ulvene bare venter på å få sette tennene i meg-
- som om jeg var biffen du nettopp spiste!
Unnskyld.
Unnskyld meg, jeg skal pudre nesen.
Alt skal bli bra, George Devereaux.
Vent og se!
Vi pleier ikke å la ukjente gjester spise på krita.
Pleier dere å la deres ukjente gjester bli ranet?
- Vær så snill... - Det er jeg som er offeret her.
Håndvesken min ble tømt mens jeg var på toalettet.
- Noen må betale for maten. - Det har jeg alt gjort.
Unnskyld... Kan jeg hjelpe deg?
Hvem er du? Redderen i rugen?
Jeg tar meg av dette, Henry.
Jeg heter Harlan Williams. Vi møttes på Julies julefest i fjor.
Nettopp, Harlan! Eller skal jeg si oberst?
Hvorfor har han uniform? Vet han ikke at krigen er slutt?
Nå når de er forlovet, må vi gå på militærakademiet.
Jeg avskyr når han sier "Georgie-gutt".
Jeg avskyr når han klapper meg sånn hardt på skulderen.
Jeg dreper ham om han rører håret mitt igjen.
Holden Caulfield ville ha fortalt hva han føler.
Han hater bløffmakere.
Holden Caulfield er en romanfigur.
Har du tenkt på å flytte hjem til pappa?
Han er din far, ikke min.
- Hvordan var faren din? - Jeg har sett ham på bilde.
Han hadde for korte bukser.
Syns du at mamma er sprø?
Jeg vet ikke. Jeg har jo ikke hatt noen annen.
På bildene på skolen har kommunistene alltid lue og kjører traktor.
Stalin tok livet av alle klesdesignerne.
Det er derfor vi slåss mot dem.
Landet vårt bygger på individualisme. Eller hva, George?
Hvis kommunistene tok makten, ville alle ha like klær.
Alle forretninger ville se like ut i alle byer.
Det samme overalt.
Guttene våre slåss og ofrer livet for at vi skal slippe det.
- Sa jeg noe morsomt, George? - Nei, sir.
De lo ikke av deg, men med deg.
Hva var det du lo med meg av?
- Nå overreagerer du, skatt. - Ikke si at jeg overreagerer!
- Hva er det som er så morsomt? - Harlan!
- Unnskyld, jeg er nok litt overtrett. - Du er nok utmattet av krigen.
Unnskyld meg, Georgie-gutt.
Hallo? Hvem er det?
Er det deg, Vicky? Hallo?
Det er jo mitt på natten. Legg på!
Pappa...
- Finner du noe interessant? - Nei, sir.
- God natt, sir. - Sett deg!
Sett deg!
- Ser du deg som mannen i familien? - Broren min er eldre.
Robbie blir aldri mannen i noen familie.
- Jeg skal gifte meg med moren din. - Ja, jeg vet det.
Da blir jeg mannen i denne familien.
Vi er som hunder.
I hver flokk er det en flokkleder.
Du har vært flokkleder en stund, men nå tar jeg over.
I alle flokker er det hunder som utfordrer lederen.
Det kan bli en hard kamp.
Du kan slåss mot meg om du vil-
- men jeg kan garantere at du vil tape.
- Er det forstått? - Voff, sir.
- Hva skal Harlan ha på i bryllupet? - Uniformen, formoder jeg.
- Sover han i den? - George.
- Er det ikke hjerteskjærende? - Vi burde gi dem noe.
- For en god idé! Hva kan det koste? - Hvor mye fikk du av Harlan?
- 500 dollar. - Bruk alt!
Nei, det skal holde til mat, musikk og blomster-
- og til "rehearsal dinner".
Men se på dem!
Ga du bort pengene til en gjeng krøplinger?
Jeg måtte.
Du skulle ha sett dem. De ble så glade.
Jeg gir blaffen i om de dret ut bryllupsklokker!
- Du stjal 500 dollar. - Nei, du får dem tilbake.
Hvordan? Hvordan skal jeg kunne få dem tilbake?
- Det var min idé. - Det var det slett ikke.
Det tror jeg nok det var, din snørrunge.
Det var min idé, og ikke kall ham det!
Jeg sier hva faen jeg vil. Hit med perlekjedet.
Gi meg det perlekjedet du fikk av meg!
- Jeg skal selge det. Hit med det. - Nei, du får det ikke.
Gi meg perlekjedet!
Hit med perlene!
Hit med dem! Hører du hva jeg sier?
Gi meg perlene!
Slutt!
Hvis du rører sønnen min igjen, dreper jeg deg!
- Hoppet du på ham? - Han var så modig.
- Skal vi dra hjem nå? - Nei, det går ikke.
- Hvorfor ikke? - Faren din elsker meg ikke lenger.
- Hvorfor ikke? - Det får du spørre ham om.
- Vi har vel ingen penger igjen? - Jo, vi har massevis.
- Hvor mye har vi? - Det holder til jeg finner en annen.
- En ny mann? - Og en ny far.
Bekymrer det deg at ditt forrige valg var psykopat?
- Hvor skal vi dra? - Hvor er det kartet?
- Hva er dette? - Det er mitt.
Vær forsiktig!
- Skriver han tilbake? - Hvor skulle han skrive til?
- Hva har du å si til faren din? - Mye.
- Som hva da? - Guttesaker.
- Kvinner, våpen og isfiske. - Kvinner?
Det han vet om kvinner, kunne ikke engang fylle opp et postkort.
Han er som potet uten kjøtt.
Nå drar vi.
Hvor skal vi denne gangen?
Neste stoppested ble Pittsburgh.
Hvis mor ikke fant en mann snart, måtte vi få dra tilbake til New York.
Jeg ville ikke ha protestert.
- Jeg var nær ved å gifte meg her. - Det har du vært overalt.
Bare uslinger gjemmer seg bak sarkasmer.
- Gene Kelly ble født her. - Da føles det bedre.
Suite 203.
- Det får holde. - Det fins i det minste fire vegger.
- Er det bilen din? - Ja, det er en Cadillac Eldorado.
Ja, jeg ser det.
- Hvorfor bo her hvis dere er rike? - Vi er ikke rike.
Moren din er veldig vakker. Er det hennes eget hår?
Hvem sitt skulle det ellers være?
Er det hennes naturlige hårfarge?
Ja, jeg tror det.
Mange kvinner farger håret sitt, men det har ikke jeg har gjort.
- Hva gjør dere her? - Mor jakter på en mann.
- Leter hun etter en bestemt? - Nei, det virker ikke sånn.
- Hvor er faren din? - Han er musiker i New York.
- Som Ricky Ricardo. - Ja, akkurat.
Bud! Vi har fått Lucy og Little Ricky som naboer.
Dette er min bror Bud.
Han sier ikke så mye.
Heisann.
- For en herlig bil. - Takk.
Bilen anses å være et symbol for ens seksualitet.
Den kan være både mandig og kvinnelig.
Finnene sammenlignes gjerne med en oppløftet kjole.
Baklyktene er kjønnsorganet.
For meg er en cadillac feminin.
Jeg kan mekke den om den krangler.
Vi pleier å dra til gynekologen med den.
Så mye har Bud aldri snakket.
Ikke engang om man legger sammen alt han har sagt.
- Det kalles TV-middag. - Smaker det som en TV?
Maten ligger i en kasse og er så godt som ferdiglaget.
- Kan vi ikke gå ut og spise? - Nei, vi er fattige.
- Vi må begynne åjobbe i gruver. - Jeg elsker arbeidsstøvler.
Vi har godt med penger, men sparer litt.
Det kan være hyggelig å sitte og snakke om dagen.
- Nesten som en vanlig familie. - Har du noe morsomt å fortelle?
- Jeg fikk hovedrollen i skolestykket. - Hvem skal du spille?
- Othello. - Så morsomt!
Er det smart å spille neger som det første du gjør?
Men George...
Jeg har gode nyheter.
I går støtte jeg på min gamle flamme Oliver Pierson.
Vi skal gå på teateret på fredag.
- Han produserer symaskiner. - Din drømmefar, Robbie!
De lyver bare og prater en masse tøv.
- Det gjør de slett ikke. - Det gjør de det så.
Jeg vet hvordan det vil slutte. Skurken vil dø-
- og mannen og kvinnen vil bli forelsket.
- Tror du det? - Ja, det er klart.
- Det er det folk betaler for å se. - Kanskje det.
Det får folk til å føle seg bedre og tro at alt vil ordne seg.
Alle vil virkeliggjøre den umulige amerikanske drømmen.
Den er ikke umulig.
Det kan være tøft iblant, men det blir alltid bra igjen.
Sånn er det alltid.
Jaså? Hvem sier det?
Folk.
Selv om du er fra New York, sier du endel teite ting.
Herr Lomax har lovt meg to dollar om jeg viser brystene for ham.
- Har han? - Syns du at jeg skal gjøre det?
Jeg vet ikke.
- Har du sett bryst noen gang? - Ja, ett.
- Ett bryst? - Ved en anledning såjeg noen bryst.
- Noen? - To.
Jeg så to én gang.
- Vil du se på mine? - Her og nå?
Da kan du avgjøre om jeg bør be herr Lomax om mer penger.
OK.
Er du klar?
- Hva syns du? - De ser bra ut.
Ikke verst, men jeg har ikke så mye å sammenligne med.
Jeg syns ikke at du skal vise dem for herr Lomax.
Hvorfor ikke?
Du er verdt mye mer.
- Ring pappa og be om mer penger! - Ikke tale om.
- Da drar jeg dit og snakker med ham. - Vi trenger ikke hans hjelp.
Jeg ville likevel ikke ta imot.
- Ta denne! - Takk, skatt.
- Jeg skal finne en far til dere. - Vi har alt fedre.
- Det er du som ikke har noen mann. - Da skal jeg finne en.
Hvordan det? Ingen duger jo.
- De må leve opp til mine krav. - Tenk om du ikke lever opp til deres!
- Hva skulle det være? - Kanskje du ikke er smart nok?
En mann oppfatter en kvinne som intelligent-
- hvis hun bare hører på ham.
For en hyggelig kveld vi har hatt.
Vet du hva, Ann? Du er veldig vakker.
Takk, Oliver.
- Bli med hjem til meg! - Nei, det går ikke.
- Jeg må hjem til guttene. - De klarer seg nok.
Det hadde vært noe. Nei, jeg må gå hjem.
Jeg har hatt det hyggelig, og kanskje...
Oliver! Vær så snill...
- Ikke vær så snerpete! - Slutt, Oliver!
Slutt!
Hvorfor tror du atjeg bød deg ut? For å småprate litt?
Ut herfra!
600 dollar. De var faktisk min bestemors.
Alt her inne har tilhørt noens bestemor.
- God ettermiddag, fru Devereaux. - Hei, Bud.
- Du er langt hjemmefra. - Ja, det stemmer.
- Du er veldig vakker i dag. - Takk, Bud.
Det trengte jeg virkelig få høre.
- Vil du ha skyss hjem? - Jeg må ordne noen ting først.
- Vil du gå ut litt senere? - Ikke i dag. Kanskje en annen gang.
Ja, kanskje det.
- Bud så moren din ved en pantesjappe. - Hva så?
Jeg adlød rådet ditt og sa til Lomax atjeg ikke vil vise ham brystene.
Jeg tilbød ham å få se langfingeren for 25 cent.
Kom!
Kommer du?
- Charlie Correll er en gammel venn. - Hva er galt med ham?
Ingenting. Han er veldig stilig og fremdeles interessert i meg.
Her kunne jeg ha bodd.
- Lov meg å unngå pinligheter! - Da må du love det samme.
- Dette føles bra. Hvordan ser jeg ut? - Vakker som vanlig.
Moden.
Hvor er han? Lengtet han ikke etter deg?
Han har flere gjester å ta hånd om.
- Du kan vel gå og mingle litt? - Jeg elsker å mingle.
Disse er gode, men ikke putt dem i lommen!
- Har dere det bra? - Ja, veldig.
- Jeg spiller neger i skolestykket. - Jaså?
- Othello. - Den edle maurer.
- Sannelig. Kanskje du kan hjelpe meg. - Gjerne.
Ann!
Dere får unnskylde meg.
- Annie! Du fant frem. - Det er jo byens største hus.
Dette må være sønnene dine.
- Har dere det hyggelig? - Ja, sir.
Det svaret fikk meg til å føle meg gammel.
Du vil aldri bli gammel.
Harry lar meg ikke kjøre MGen.
Dette er min kjære venn Ann. Dette er Nancy.
- Hyggelig å treffe deg. - Moren min hadde slike hansker.
- Hun må ha vært svært elegant. - Man hadde det på den tiden.
- Skal du med ut og danse i kveld? - Jeg har jo guttene.
Vi klarer oss.
- Hun danser veldig bra. - Du kan lære oss å danse charleston.
Jeg kunne lære deg en hel del.
Ikke bry deg om Nancy!
Jeg er på hotellet rundt 23. Kanskje vi kan treffes og prate litt?
- Flott, Charlie. - Så fint.
- Flott kjole. Er det viskose? - Nei.
- Skal du noe sted? - Jeg skal ta en spasertur.
Skal du treffe faren din?
Hva så?
Hva skal du si til ham?
Atjeg vil flytte hjem til ham i New York.
- Det får du ikke, George. - Vi har jo ingen penger igjen.
Skatt...
- Faren din vil ikke vite av deg. - Det vil han, det.
- Du kjenner ham ikke. - Jeg kjenner ham bedre enn du.
Jeg forstår at det har vært tøft, men det vil bli bedre.
- Det lover jeg. - Hvordan det?
Hvordan skal det kunne bli bedre?
Jeg skal gå ut og danse med herr Correll i kveld.
Mamma...
- Charlie Correll er ikke interessert. - Hva vet du om det?
Alle vet det. Denjenta var nærmere min alder enn din.
Ikke si noe du vil angre på!
Du har to barn, og du er for gammel for ham.
Forstår du ikke det?
Det gjør alle andre.
Mange takk, Tanya.
Det var min eneste hit, "My One and Only".
Men gi meg litt tid!
- Kanjeg hjelpe deg? - Jeg skal treffe herr Correll.
- De har ikke kommet ennå. - Takk, jeg venter i baren.
- Hei! Hva gjør du her? - Vi bor her. Har du ikke fått kort?
Jo, men du vet hvordan det er når man er ute på turné.
- Du husker sønnen min? - Ja, selvsagt.
- Dette er Tanya. - Hei, søta.
- Nate kjenner du jo. - Hva er det, George?
Sett deg!
- Hvor bor du? - I en leilighet sør i byen.
- Er det et fint område? - Nei, arbeiderkvarter.
Det må være tøft for moren din å bo med bermen.
Hun tar det bra.
Vil du ha en cola? Har vi noen cola?
Jeg vil ikke ha noen cola.
Hva vil du ha, da?
Jeg vil flytte hjem til deg i New York.
Gjerne, men jeg turnerer i minst fem måneder til.
Vi skal til Cleveland og så skal vi...
- Hvor skal vi siden, Carl? - Til Chicago i fem uker.
- Så vet man aldri hvor vi tar veien. - Kansas City.
- Så skal vi til Dallas. - Der vil du ikke trives.
- Hvor skal vi siden? - Phoenix.
OK, glem det! Jeg spøkte bare. Jeg blir her.
- Har dere penger? - De begynner å ta slutt.
Jeg sender penger hele tiden, men moren din sender dem tilbake.
Jobber hun?
Neppe, hun kunne aldrijobbe.
Hun er for fin til å jobbe.
Det er leit å måtte si det, men din mor er stormannsgal.
- Det er hun slett ikke. - Hun ser på seg selv som kongelig.
Stol på meg! I den virkelige verden er man ikke verdt noe-
- om man ikke har penger i banken.
Jeg skal sjekke hvor mye jeg har.
- Carl! Har du noen penger? - Nei.
- Jeg vil gi litt til gutten. - Jeg har penger.
- Jeg vil ikke ha pengene dine. - Vent!
Ikke vær dum! Ta pengene!
Du trenger litt til moren din finner en annen.
- Har du noensinne elsket henne? - Ja, jeg elsket henne veldig mye.
- Har du elsket meg? - Fem minutter igjen.
- Jeg må gå. - Vent!
Jeg elsker deg fortsatt, men det er...
Jeg turnerer for mye og er ikke skapt til å være far.
- Det er ikke moren din heller. - Hun prøver i det minste.
Ja, det gjør hun.
Hun elsker deg. Glem aldri det!
Vi ses.
Du...
Vi ses, George.
Vi ses.
Du skylder meg en hundrings, Dan.
Telefon til herr Foster.
Du kan danse én dans med din gamle venninne.
- Jeg tror ikke engang hun kommer. - Det er kanskje for sent for henne.
Kom inn, alle sammen!
Martini? Skal bli.
- Hei, jeg heter Ann. - Frank.
Hei, Frank.
- I orden at jeg slår meg ned? - Selvsagt.
- Jeg pleier ikke gjøre sånn. - Ikke det?
Jeg er litt alene i kveld. Er du også alene?
Ja, det er jeg.
- Er du ikke herfra? - Nei, ikke opprinnelig.
- Bor du her på hotellet? - Jeg jobber faktisk her.
Jaså? Hva gjør du?
Jeg er politi, og jeg må anholde deg for prostitusjon.
Prostitusjon.
Jeg gikk nesten på den, Frank.
Jeg tøyser ikke, dessverre.
Du kan velge mellom å få håndjern her i baren-
- noe som er kjedelig for deg, meg og hotellet-
- eller følge rolig med meg ut.
OK. Kom nå, vennen!
Det ringer.
Hallo? Hvem er det?
- Kan dere være litt stille? - Hvem er det, Dan?
Hallo?
Hold opp! Gi meg røret!
Hallo? Hvem er det?
Ingen.
Det var ingen som svarte.
Takk.
Jeg må ville forklare hva som har hendt.
Det trengs ikke. Det viktigste er at du kommer hjem.
Takk.
God natt, eller snarere god morgen.
Takk.
Bud...
Jeg ville sette pris på om dette ikke kommer ut.
Jeg vet ikke hva du snakker om.
Du er den vakreste kvinnen jeg noensinne har sett, fru Devereaux.
Ta vare på dere selv!
Bud...
Du er den første sanne gentleman jeg har møtt siden jeg flyttet.
- Hvor har du vært? - Bilen gikk i stykker.
- Hva var det slags feil? - Jeg vet ikke. Spør Bud!
- Hvor er broren din? - Han har prøve i dag.
Pakk sakene deres! Vi skal flytte herfra.
Vi skal vel ikke flytte hjem til pappa?
- Har du møtt ham? - Ja, men han er en drittsekk.
Ikke si sånt om faren din. Det vil du angre en vakker dag.
Hva bryr det deg? Du tenker aldri på ham lenger.
Jeg har vært lojal mot faren din siden første gang vi møttes.
Det kan ingen si om ham.
Der ser du. Han er en drittsekk.
- Han elsker deg. - Sikkert.
Da du var to-tre år, ble du veldig syk.
Du hadde vondt i øret eller hva det nå var.
Du gråt og skrek, og ingenting fikk deg til å slutte-
- før faren din gikk inn til deg og spilte klarinett for deg.
- Er det sant? - Ja.
Så snart han sluttet, begynte du å skrike igjen.
Så han fortsatte å spille i lang tid.
- Hva skjedde så? - Du ble frisk.
Det var det dummeste jeg har hørt.
Enkelte ting er du for ung til å forstå.
- Som hva da? - Du er ikke den eneste ensomme.
George...
- Skal dere flytte? - Ja.
- Da leier de vel ut til en taper. - Ja, trolig.
Vi må dra nå, George.
Vi ses.
Ja. Vi ses.
Ikke bakspeilet, George.
Ha det.
- Dette er latterlig. - Er det en nødssituasjon?
- Vi skal til tante i Saint Louis. - En nødssituasjon.
Vi tar fem minutters pause.
- Takk. - Legene har prøvd alt.
Spis nå, frokost er dagens viktigste måltid.
Særlig når det er dagens eneste måltid.
- Får vi plass hos tante Hope? - De har et fint og beskjedent hjem.
- Onkel Toms hytte. Så passende! - Tante Hope, kvinnen Gud glemte.
- Hun er et godt menneske. - Har du ikke flere gamle flammer?
- Du sa du aldri ville dit igjen. - Jeg har sagt mye rart.
- Hvorfor dra dit hvis du misliker... - Jeg elsker søsteren min.
Jeg klarer bare ikke å omgås henne.
Snart får vi medvind igjen.
Spis nå!
Leter du etter noen?
Ann Devereaux.
De flyttet herfra i går.
Sa hun hvor de skulle?
- Hvem er det som lurer? - Mannen hennes.
Din kone er veldig vakker, og hun har virkelig stil.
Ja, det har jeg visst lenger enn du.
De reiste vestover. Hun nevnte søsteren sin.
- Takk for det. - Ingen årsak.
Mamma ville ikke ha reist til sin søster om hun ikke var desperat.
- Tom! - Er det deg, Ann?
- Hei, Tom! - Kjør inn på baksiden!
Hva er det for bil?
Din gale søster er her nå, Hope.
Ta litt av Toms svinekotelett!
Ta fra den fine siden!
- George får potetmosen min. - Nei takk.
Det er klart at gjestene våre skal få mat.
Si takk nå, George!
Man skal hjelpe familiemedlemmer når de dukker opp uanmeldt.
Da er det enda viktigere.
- Dere vet ikke hvor dere er på vei? - Vi er ute på et lite eventyr.
Tenk om far hadde sett dette!
Eplet faller ikke langt fra stammen.
- Hvorfor har du kjøpt en sånn bil? - For en skjønnhet.
Den er prangende. Jeg vil ikke ha den foran huset.
- Hvor lenge blir dere? - De kom jo nettopp.
Vi skal ikke være til bry. Jeg skal begynne åjobbe med én gang.
- Skal du jobbe? - En jobb som innebærer arbeid?
- Nummer tre er klar. - Jeg vil ha ketsjup.
Unnskyld meg. Jeg hadde bestilt ristet brød.
Nummer fire er klar.
- Ann! - Jeg kommer.
Sånn.
- Hvor er kaffen min, søta? - Her er den.
Hva er det med deg?
Hvor skal du? Kom tilbake!
- Hva er det, vennen? - Det er ingen fare.
Så fin du er.
Jeg skulle hilse at du har fått sparken.
- Hvordan gikk det med ham? - Raymond?
Det var første gang han ikke klaget på at kaffen var for kald.
Sånn, ja. Nå er du fin.
Takk.
- Rosie! - Ja, jeg kommer!
- Det fins ingen andre grønnyanser. - Jeg vet hvordan den skal se ut.
Vi tar kontakt, fru Devereaux.
Jeg må finne noe som matcher sofaen og gardinene.
- Hvordan ser de ut? - Jeg har med meg stoffprøver.
Hva med ferskenrosa? Det ville fremheve fargen i stoffet.
"Peach Melba" er en veldig fin farge.
- Hvem er det som kommer på alle navn? - Det er herr Massey som navngir dem.
Det er en nydelig farge.
Den fremhever glansen i huden din. Ikke sant, Joe?
Ja, det gjør den virkelig.
Jeg var borte i to dager, og du har alt ansatt en kvinne.
Salget har gått opp med 20 prosent, herr Massey.
Er du sikker på at det holder, Ted?
Det er nok best at jeg tar 15 liter.
- Himmelsk gyllen. - Unnskyld?
Jeg skal lage en farge som er like gyllen som håret ditt.
- Bill Massey. - Gentlemanblå.
- Unnskyld? - Øynene dine er gentlemanblå.
- Er du ferdig? - Ja.
Dette viljeg ikke gå glipp av.
- Ingen baller her inne. - Unnskyld.
Kanjeg snakke med deg, George? Trives du her i Saint Louis?
- Ja, det duger. - Du er flink til å skrive.
Du har jo skrevet endel om moren og broren din-
- men det er vel litt overdrevet?
Jeg skulle ønske det var det.
Fortsett å skrive! Du har en særegen stemme.
George!
Jeg skal spille hovedrollen som Ødipus, konge av Theben.
Ødipus dreper faren sin og gifter seg med moren sin.
Men ifølge fru Kirkland skal jeg bare slå far og by mor på middag.
Gutter!
- Kom og feire med oss! - Herr Massey har fridd.
Drømmeprinsen viste seg å være fargehandler.
Men han fins på ordentlig!
- Ta litt til for en gangs skyld! - Litt til, da.
- Når skal dere gifte dere? - Om to uker.
Dere må hjelpe meg å velge klær.
- Hva skal jeg ha på meg? - Ikke hvitt, iallfall.
Nei, nå vil jeg ikke ha mer. OK, litt til.
Kan du hente lighteren min? Den ligger på kjøkkenbordet.
- Skal vi hjem til New York? - Herr Massey vil ekspandere vestover.
Til California.
- Hva om jeg vil blir her? - Hvem vil vel bo i Saint Louis?
Elsker du ham virkelig?
Det er så urettferdig.
Du er som en katt som alltid lander på føttene.
Vi andre kommer ingen steder, men du vinner som vanlig.
- Det er fordi jeg har tillit. - Drittpreik!
Vakre kvinner behandles bedre. Jeg har det ikke like lett.
I hvordan mange år har jeg prøvd få barn?
I 20 år, men jeg har fremdeles ikke lyktes.
Jeg er tørr som en kjuke.
Men du har klart det. Du har to normale...
Du har to friske gutter.
Se på ham! Er det virkelig rettferdig?
- Nei, det er det ikke. - Hope...
- Det fins ingen Gud. - Ro deg ned! Ta en sigarett!
Første rad? Robbie vil bli overlykkelig.
Jeg gjør alt for guttene, Ann.
- Robbie får alltid hovedrollen. - Men det er første gang han spiller.
Selgere er også skuespillere. Vi spiller for kommersens skyld.
Så morsomt det skal bli!
Vi får uvitenhetens sand i øynene og er fortapt uten kongen vår.
Nå kommer han, vår kong Ødipus.
Innbyggere i Theben...
Vi må dessverre avbryte forestillingen.
En tornado er på vei hitover, og salen må rømmes.
Gå ut rolig og ordnet!
Så skuffet han må være.
Publikum reiste seg i det minste opp.
Bravo!
Takk.
Herregud...
- Første omgang er nesten klar. - Så godt det lukter!
Ta bort den der, Robbie!
Kan jeg få en øl, Ann? Takk.
Så sjenert sønnen din er.
- Hva gjør du her helt alene? - Tenker.
Jeg liker også å tenke og få renset hodet.
- Vil du ha en sigar? - Nei takk.
- Din mor er en flott kvinne. - Ja, jeg vet det.
Siden jeg er på vei til å bli stefaren din-
- vil din mor at jeg skal snakke med deg om et par ting.
Mann til mann.
Det er noe en mann bør vite om kvinner.
- Hva da? - De har aldri rett temperatur.
Jaså?
Det har med forplantningssystemet å gjøre.
De virker alltid som de er for varme eller for kalde.
Som oftest for kalde.
Derfor må man alltid ha med seg en ekstra genser eller jakke.
Ha den alltid i bilen eller i skapet påjobben-
- og finn den frem når termostaten går i stykker.
- Var det noe mer? - Nei, det var bare det.
Det er alt man trenger å vite om kvinner.
Skal vi få oss til å spise?
- En av herrene får utbringe en skål. - Jeg vil ikke.
OK, jeg kan utbringe en skål.
Gratulerer!
Det var vel en bra skål?
- Si noe, George! - Fint at du endelig har funnet noen.
- Det lød mer som en begravelsestale. - Skål!
Jeg vil også utbringe en skål.
Ann er den vakreste og skjønneste kvinnen jeg noensinne har møtt.
Vi vil få et godt liv sammen-
- og jeg skal navngi en hel fargeserie etter deg.
- Vi begynner med "bryllupshvit". - William...
- Hei, William. - Hei, Marla.
- Hvem er dette? - Jeg heter Marla Massey.
- Er det søsteren din? - Nei, jeg er kona hans.
For en overraskelse.
Bare kast med håndleddet!
- Herr Massey er psykisk syk. - Han driver jo et firma.
Han vil arve en formue.
Han er en av arvingene, men han eier ikke selskapet.
Familien lar ham føre tilsyn med butikken i Saint Louis.
Han er som et barn som ikke kan skille mellom rett og galt-
- og hans største svakhet er kvinner.
På to år har han forlovet eller giftet seg sju ganger.
Det er så mange vi kjenner til.
Familien Massey ber virkelig om unnskyldning og håper at litt penger-
- kan lindre de problemene dette kan ha ført til.
Hun blir frikøpt.
Jeg beklager virkelig, Ann. Kan jeg si Ann?
Elsker du ham?
- Elsker du William? - Nei, det gjør jeg ikke.
Du trenger ikke lyve for meg. Han er en sjarmør. Alle elsker ham.
Det har jeg alltid gjort.
- Hvorfor det? - Hva mener du?
- Hvorfor elsker du ham? - Han er jo ektemannen min.
Men bortsett fra det... Hvorfor elsker du ham?
Du ser litt frossen ut. Vil du låne genseren min?
- Skynd deg, George! - Det er best at vi feller opp taket.
Vi må dra nå. George!
- Jeg følger ikke med. - Hold opp! Hent sakene dine!
- Hvem skal da kjøre? - Robbie. Jeg blir her.
- I Saint Louis? - Ja, det går bra på skolen.
Herr Dillon mener atjeg har en særegen stemme.
Jeg vil ikke høre noe mer. Hent sakene dine!
- Hvor skal dere hen? - Vi skal til California.
- Hollywood ligger der. - Ja, men hvorfor skal dere dit?
Broren din vil bli oppdaget, og alt vil bli bra.
Ikke si sånt! Du lyder som en gærning.
Snart sitter du i den elektriske stolen med rykende ører-
- og sier at alt vil ordne seg.
- Jeg blir her i Saint Louis. - Hope vil ikke ha deg her.
- Hun sa at jeg kan bli. - Har du spurt henne før meg?
Sånn skal det lyde!
- Har du sagt at min sønn får bo her? - Han spurte jo.
Vil du virkelig ha ham her, eller vil du bare såre meg?
- Du vil såre meg. - Det vil jeg slett ikke.
Klart du vil det.
Det spiller ingen rolle. Jeg blir her likevel.
- Forstår du at du fornærmer meg? - Kan du ikke tenke litt på meg også?
Jeg tenker alltid på deg, George.
Hvorfor tror du atjeg har flyttet rundt i fire måneder?
- Det har jeg glemt. Si det igjen! - Sett deg i bilen!
- Du kjenner meg ikke. - Slutt å tulle, George.
Sett deg i bilen nå!
Jeg skal sette meg i bilen om du kan si hvilken skostørrelse jeg har.
- Hva snakker du om? - Hva vil jeg bli når jeg blir stor?
- Hva snakker han om? - Hva er yndlingsfargen min?
Blå.
Nei, rød.
Gul.
Grønn?
Jeg vet ikke engang hva min egen yndlingsfarge er.
Vi tar noe enklere. Hva heter favorittboken min?
Svar på det, så følger jeg med. Jeg har snakket om den i to år.
Jeg vet ikke hva favorittboken din heter.
- "Redderen i rugen". - Vi har en vinner.
- Jeg liker den ikke. - Jeg har gjort så godt jeg kan.
Det holder ikke.
For en utakknemlig unge.
Og du er en elendig mor.
George!
Nå drar vi.
- Vent til uværet er forbi! - Vi klarer oss, Tom.
- Hun mener ikke ille. - Jeg vet det. Hun kan ikke la være.
- Tar du hånd om George? - Ja, det skaljeg gjøre.
- Ha det, Tom. - Ha det, Robbie.
Se aldri i bakspeilet!
- Bra de felte opp taket. - Ellers måtte de ha svømt.
- Tornadoen kommer snart. - Nei, det regner jo bare.
Har Bob sagt noe om bilen?
Selv om jeg sa jeg ville bli, trodde jeg ikke de ville dra uten meg.
Hun hadde nok ikke noe valg.
Jeg satt og ventet på at hun skulle komme og hente meg.
Jeg undervurderte henne enda en gang.
Spis før maten blir kald!
Robbie ringte nesten hver dag.
De tok opp haikere for å få inn litt penger.
- Så fin! Hva er den laget av? - Hestehår
Jeg er selger og er på vei til Amarillo.
Jeg skal begynne å selge fremtidens produkt.
- Hva er det for noe? - Asbest.
Ja, du hørte rett. Det er et brannsikkert byggemateriale.
Har dere hørt om den store skolebrannen i Kentucky?
Det vil aldri skje igjen.
Asbest vil redde tusenvis av liv, kanskje til og med millioner.
Jeg tok et brevkurs i drama, og min lærer, herr Brinkstone-
- sa atjeg kunne bli en stjerne. Derfor skal vi til Hollywood.
- Det er ikke helt sikkert. - Jo, vi skal samme sted som dere.
Du er faktisk litt lik Judy Garland.
Det har jeg hørt før. Hva, Becker?
Du klarer deg nok også. Du er stilig.
- Han ser ut som en jente. - Nei.
Han er bare litt androgyn, akkurat som Marlon Brando.
Det var et kompliment.
- Sett oss av! - Hva mener du?
- Ti stille! - Vil dere virkelig gå av her?
- Ja, det vil vi. Stopp her! - OK.
- Slik... - Takk.
Det blir ti dollar for dere.
- Ikke rør dere! - Herregud!
- Ikke nå igjen, Becker! - Ikke skad henne!
- Hit med alle pengene dere har! - Det er penger i vesken min.
Hent dem, soper!
- Ta ringen hennes! - Jeg vil ikke ha den!
- Har du noe mer? - Jeg vet ikke.
- Slipp kniven! - Ser du?
- Han skal ikke skyte noen. - Slipp pistolen, Robbie.
- Jeg skal ordne dette. Slipp kniven! - Da nå du tvinge meg!
Flytt deg! Ta kniven og sett deg i bilen!
- Hvordan gikk det? - Det var jo meg han skjøt på.
- Nå drar vi herfra. - Bli med oss, Wendy!
- La henne være! - Du kan ikke bli hos den typen.
- Vi skal jo gifte oss. - Det vil du angre resten av livet.
- Det vet du sikkert alt. - Ja, jeg tror det.
Det tror jeg sikkert.
Jeg er lei for det, Becker.
Sikkert.
- Ha det, skatt. - Du er en tøyte.
Tenk på hva du sier.
Vi drar til Flagstaff på mandag og kommer til Los Angeles på tirsdag.
- Hva holder Wendy på med? - Nei, det er han igjen!
- Vi har bare 67 dollar igjen. - Hun tok ikke skjorten, heldigvis.
Jeg kan svare.
Hallo?
- Det er Robert Mitchum. - Jeg tar den!
- Vi vil ikke betale. - Jeg kan betale samtalen.
- Hei George, det er Robbie. - Hvor er dere?
Et sted som heter Albuquerque. En haiker stjal alle pengene våre.
- Er dere uskadet? - Ja. Mamma kommer. Vi snakkes.
- Noen har ranet dem. - Jeg tenker sannelig ikke...
- De kan få litt av det hun la igjen. - Hva snakker du om?
Fikk dere pengene som mor fikk av Massey?
- Lite grann. - Det meste.
Ikke bry deg, Tom!
- Det er ikke gratis å forsørge deg. - Gi meg pengene.
- Nei, det gjør jeg ikke. - Det er ikke deres penger.
Du skal få pengene. Ikke legg deg oppi dette, Hope.
Han har rett. Vi burde ikke ha tatt imot dem.
- Hun ga dem jo til meg! - Gi dem til gutten!
- Hvorfor det? - Det er det eneste rette.
Takk.
Det føles godt å bli kvitt dem.
- Jeg likte ikke å ha pengene her. - Nei, nemlig.
Kom, vi går glipp av TV-programmet.
- Hvorfor blir du her? - Jeg tenkte vi kan plukke opp noen.
Jeg ser ingen.
Der borte står det en.
- Sett deg i baksetet! - OK.
Dette var alt som var igjen.
Jeg følger med til California, så får du klare dere selv.
OK.
Kjør, da!
Våkne, George.
Der lå Los Angeles, drømmenes by.
Vi kom frem til slutt.
Det var ikke så glamorøst som vi hadde forventet.
Vi kunne ikke klage, menjeg gjorde det likevel.
Vi trenger ikke uroe oss for å drukne.
Nå er vi fremme.
Helt perfekt.
Så vakkert solskinn får man ikke i New York.
Hvis man står her, kan man se havet.
Kom og se, George!
- Hvor lenge kan vi klare oss nå? - Det trenger ikke du bry deg om.
- Gå ned til stranden og mor dere! - Jeg liker ikke stranden.
Du trenger sol. Du er blekere enn en nonnerumpe.
EKSTRAHJELP SØKES
Døren var ulåst.
Det er ingenting å stjele her.
- Vært her lenge? - Et par uker.
- Så fint. - Du har aldri kunnet lyve.
- Du drukner ikke i bassenget. - Nei, jeg har hørt det.
- Hvordan fant du oss? - George sendte et postkort.
- Har han fått mine? - Det tror jeg ikke.
- Hvor spiller du? - På Coconut Grove, før Basie.
- Hvordan er det med Basie? - Som vanlig.
Hvordan føler du deg?
- Jeg har det bra. - Det syns.
Du virker utslitt. Spiser du ikke ordentlig?
Det er hardt å reise rundt hele tiden.
Ja, jeg har merket det.
- Er du ferdig snart? - Med hva da?
Med dette eksperimentet du holder på med.
- Det er ikke et eksperiment, Dan. - Som du vil.
Kan du ikke følge med meg hjem til New York i morgen?
Nei, det går ikke.
Elsker du meg ikke lenger?
Jeg vet ikke om jeg elsker deg.
Jeg vet at jeg ikke trenger deg lenger.
- Det trodde jeg aldri ville skje. - Det trodde ikke jeg heller.
Skaljeg gå ned på kne igjen? I morgen er det 16 år siden sist.
- Det pleier du aldri å huske. - Carl hjelper meg å huske sånt.
Kanskje du burde gifte deg med ham.
- Du er en fantastisk kvinne. - Du kjenner meg knapt.
- Jeg kan lære. - Nei.
Jeg ønsker at saker og ting var annerledes.
Det gjør jeg virkelig, Danny.
- Kan vi fortsatt være venner? - Det håper jeg.
Du...
Hvis du angrer deg...
Da vetjeg hvor du er.
- Bryt! - Vi tar fem minutters pause.
Vi tar det fra begynnelsen igjen.
- Jeg må sette opp håret bedre. - Du er jo en slave.
- Du skal bygge en pyramide. - Man bør likevel se respektabel ut.
- Hva har skjedd? - En slave ble påkjørt av vognen.
Hvordan gikk det med vognen?
Jeg spøkte bare.
- La meg hjelpe deg opp! - Takk, herr...
- Martin Kamen, produsent. - Ann Devereaux, pyramidebygger.
- Du er for vakker til å være slave. - Det vil alle kvinner få høre.
- Er du skuespiller? - Nei, men sønnen min er det.
Robbie!
- Dette er herr Kamen, produsent. - God dag.
- Så du vil bli skuespiller? - Er han ikke fin?
Hvis han vil det i morgen også, kan du komme til kontoret mitt.
Robbies drøm holdt på å bli virkelig og mor hadde kanskje rett.
Kanskje alt ville bli bra tross alt.
Hallo?
Hun kommer snart.
Det er til deg.
Hallo?
Ja, det er meg.
Nei...
Takk for at du ringte.
Hvem var det?
Mamma...
Faren din er død.
Han fikk et hjerteattakk etter en spille jobb i New York.
Mamma...
Gråt, du, skatt!
Gråt, du!
Gråt så mye du vil!
- Så kaldt det er. - Takk.
- Vil du ha teppet? - Nei takk, jeg klarer meg.
Jeg snakket akkurat med flyselskapet-
- og én av oss kan få rabatt på flybilletten til begravelsen.
Jeg syns at du skal dra.
OK.
Jeg ringte til rektoren på Radford der jeg gikk før.
Jeg vet at du gikk der.
De tilbød meg et stipend om jeg vil begynne der neste semester.
Her ville jeg aldri ha råd til en så bra skole.
Vil du flytte tilbake til New York?
Ja, jeg tror det.
Vel...
- Hvor vil du bo? - Jeg får bo hos Billys foreldre.
De er snille.
- New York er mitt hjem. - Ja, jeg vet det.
Hvis man vil bli forfatter, må man bo i New York.
Det er for solfylt her i LA. Ikke deprimerende nok.
Nå lyder du som faren din.
Vi skal løse det her.
Er du sikker?
Det ble vi jo enige om.
Jeg var endelig på vei hjem til New York.
Jeg fikk det som jeg ville, men ikke slikjeg hadde håpet.
Så gikk far og laget frokost til oss og gjestene våre.
Det er det sprøeste vi har gjort. Det var alt om sommerferien min.
Mange takk, Judy.
Vil du fortelle litt om sommeren din, George?
Sommeren min begynte i fjor da mor kom på at far var utro.
Jeg fikk 6000 dollar å kjøpe en bil for.
Mor ble anholdt for prostitusjon, men det var bare en misforståelse.
Massey hadde fridd til minst elleve andre kvinner.
Jenta stjal pengene deres og forsvant.
Såjeg måtte ta med meg pengene som min tante hadde tatt fra mor.
Til slutt kom vi frem til Los Angeles, men så snart vi kom dit-
- døde pappaen min, og jeg reiste hit for å gå i begravelsen hans.
Jeg savner ham.
Jeg trodde at vi ville bli en familie igjen-
- men det ble vi ikke.
De så på meg som om jeg var fra en annen planet-
- som snakket et språk de ikke forsto.
- Jeg flykter ikke mer, Mary Beth. - Det er for farlig her, Frankie.
- Jeg er ikke redd, ikke nå lenger. - De har alt drept mamma og pappa.
Han må lære seg å slappe av, men det kommer til å bli bra.
Det tror ikke jeg.
Jeg er klar til å ofre livet mitt.
- Unnskyld! - Bryt!
Vi tar ti minutters pause!
Jeg skal snakke med ham.
Kan vi ta det en gang til?
Kameraet går, vær så god!
Jeg Flykter ikke mer. Det spiller ingen rolle hva du sier.
- Det er for farlig her, Frankie. - Jeg er ikke redd, ikke nå lenger.
- De har alt drept mamma og pappa. - Det spiller ingen rolle.
- Jeg er klar til å ofre livet mitt. - Bryt!
- Du tar livet av meg også. - Unnskyld!
Det går så dårlig, George.
- Hvor er mamma? - Hun gikk nok og hengte seg.
- Jeg klarer ikke dette. - Det gjør du.
- Det var derfor du kom hit. - For å skjemme ut meg?
- Du har vært med i mange skuespill. - Jeg fikk aldri spille på ordentlig.
De har drept foreldrene dine og brødrene dine.
Det er bare du og søsteren din igjen, og du må løse det her.
Sånn ville jeg si...
La dem komme, jeg har tenkt å bli her om jeg så må ofre livet mitt.
Foreldrene våre døde her, jorden er vår.
Jeg blir her.
- Tenk om de kommer hit! - La dem komme.
Jeg blir her. Foreldrene våre døde her, jorden er vår.
Den er vår, og jeg har tenkt å bli her.
- De kommer til å drepe deg. - Det spiller ingen rolle.
Jeg er ikke redd lenger.
Jeg flykter ikke mer. Jeg har flyktet hele livet.
Jeg hører hjemme her, med deg og resten av familien.
Det visste jeg ikke før, men nå vet jeg det.
Jeg bega meg ut en gang, men nå er jeg hjemme igjen.
Nå skal jeg ingen steder.
Det spiller ingen rolle hva du sier.
Sånn gikk det til atjeg ble skuespiller.
De kommer. Hent sheriffen!
Vi går videre!
Robbie glemte snart drama og endret karriere.
Klær var jo faktisk hans største interesse.
Jeg byttet navn til Hamilton, fars ekte navn.
Mor tenkte seg om og oppdaget at hun ikke trengte noen mann.
Men hun hadde mange beundrere.
Jeg pleier å tenke påjakten vår etter noen til å ta hånd om oss.
I stedet oppdaget vi at vi var fullt i stand til å ta hånd om oss selv.
Men takk likevel.
SLUTT Tekst: Jan-Tore Egge PrimeText International AB