Den varslede orkanen Thelma er oppgradert til kategori 2.
Det ventes mye nedbør og vind på 137 km i timen.
De tre savnede turgåerne er fremdeles ikke å se.
Få status på redningsaksjonen.
Kom igjen, bisken!
Redningslag 1 her. Ingen turgåere, stadig verre forhold.
- Stormen øker. - Desert Eagle, hva er status der oppe?
Det brygger opp til flom. Få folka dine vekk fra fjellet.
Gå opp i høyere lende, det er flom på vei.
- Redningslag, trekk tilbake, søk ly. - Hvor er han frivillige fyren til hest?
Han må være på vei tilbake. Han er gal om han er her i sånt vær.
For mye turbulens, vender tilbake til basen.
Hei!
- Her borte! - Hjelp oss!
Vi må vekk herfra, det er flom! Hopp oppå!
- Har du sett kona mi? - Hopp oppå!
Hun kan være rett der borte!
Jeg fant henne nedi elva. Hun er død.
- Jimmy, vi må dra! - Jeg må finne henne!
Jimmy!
Stig av!
Gå bort til de steinene!
Kom igjen!
Kom tett inntil!
Hold deg fast for livet!
Kommer vi til å dø?
- Hvor fant du dem? - Tre km nedover elva, ved leirplassen.
- Er de identifisert? - Ikke ennå. De er ille tilredt.
Jeg prøver å få radiokontakt.
- Hvem er han? - En frivillig, kaptein.
Utbrent Vietnam-veteran, en helsikes sporfinner.
Det går bra, John?
Kona omkom tidlig i flommen, ektemannen stakk av.
Vi fant dem halvannen km nedover elva.
Helikopteret fløy tilbake, så vi må gå.
Du gjorde alt du kunne, John.
Takk for hjelpen - igjen.
Denne veien, frøken.
Du...
Takk.
Ingen årsak.
Så flink.
- Er du sliten? - Ja.
Du fryser nok også. Du kan bli syk av sånt vær.
Her har du kaffe.
Jeg hørte det på nyhetene.
To døde.
Jeg klarte ikke å redde dem.
Klarte ikke å redde kameratene mine i krigen heller.
Du kan ikke klandre deg selv om det er noen du ikke klarer å redde.
Du er ikke i krigen lenger.
Det er bare i hodet ditt.
Vanskelig å kople det ut.
Du minner meg om faren din, der du sitter.
Han satt alltid ute på trammen i gyngestolen sin.
Satt der og tenkte. Sa aldri et ord.
Men du har gjort en fantastisk jobb her med å drive gården.
Jeg er takknemlig for at du lot meg få bo her og hjalp meg å oppdra Gabriela.
Takk.
God natt, Maria.
Rolig.
Så flink. Vend.
Så, så.
Kom igjen.
Vend.
Kom igjen.
Kom igjen!
God dag.
Sovet godt?
Ikke så verst.
- Jeg så ikke Gabrielas bil. - Hun ringte. Alt i orden.
Hun er hos Antonia.
Jeg håpet hun kunne hjelpe meg å ri inn den nye hingsten.
Hun ville likt den hesten, den vender så fint.
Hun ville blitt en dyktig hestetrener, hun har godt lag med hester.
Mulig, det. Men hun skal studere.
Tror du at hun vil gå rundt og lukte hest, slik som deg?
- Er det så ille? - Nei da, ikke om man liker hest.
- Vi er her! - Har du sett kona mi?
Sann mine ord:
Vi skal vinne.
Jeg garanterer at denne militærstrategien ikke vil lykkes.
- Onkel John! - Her inne.
- Hei. - God dag.
Ferdig med hestedressuren?
Er nok det.
Hva jobber du med?
Vet du hva dette er?
En liten kniv.
En brevåpner av damascenerstål til du reiser bort for å studere.
- Jeg skal sette på dette hvite skaftet. - Brevåpner?
Den vil ta seg bra ut på pulten din.
Beklager å måtte si det, men ingen skriver brev lenger.
Da kan du bruke den til å holde guttene unna.
Dytt!
- Jeg må smøre de hengslene. - Jeg kan hjelpe til.
- Hvordan gikk det i går? - Det kom ikke mange på festen.
- Hvorfor ikke? - På grunn av regnet.
Bestemor sa hva som skjedde i går kveld.
Om de som omkom.
Er alt bra med deg?
Du vet det ikke er din feil, sant? Du prøvde.
Ja, jeg prøvde.
- Skal vi ta oss en ridetur? - Ja, gå og ta på deg ridestøvlene.
Det er sprøtt. Jeg skal begynne på college, -
- men jeg aner ikke hva jeg skal bli ennå.
Visste du hva du ville bli da du var på min alder?
- Ja, jeg ville bli soldat. - Da du var på min alder?
Til og med før det.
Likte du det?
Jeg hadde noen av de beste vennene i mitt liv der en stund.
Det blir stille her uten deg -
- og alle spørsmålene dine.
Du overlever nok.
- Jeg kan bare ri en time til. - Hvorfor det?
Jeg må til Antonia.
Hun arrangerer fest for dem som skal bort for å studere.
Kan du ikke invitere dem hit? Be dem hit.
Du vet hva som skjedde sist: Du skremte vettet av dem.
- Fordi du stirret sånn på dem. - Uff da.
Jeg gjør det noen ganger, men ikke med vilje.
Takk, men Antonia fikser det. Vi har festen der.
Vis dem tunnelene.
- Hva? - Vis dem tunnelene.
Du slipper ingen inn i tunnelene.
Nei, men de er jo vennene dine.
- Så de er velkommen. - Ja vel, kult.
- Ja, vis dem tunnelene. - Ja, det blir gøy!
Jeg vil savne å ri med deg.
I like måte.
Jeg hjalp ham å grave her da jeg var liten. Er det ikke kult?
Han slipper ingen inn her.
For en fæl musikk.
- Moren skulle hørt det. Liker du den? - Kunne nok vennet meg til den.
Jeg håper hun har det gøy.
Du slipper aldri meg inn i tunnelene.
Om du vil, kan jeg vise deg rundt.
Nei takk. For skittent.
Det er det.
- Topp sted å arrangere fest, da. - Ikke nå.
- Jeg har mye å tenke på. - Skjønner.
Har du tegnet det?
- Ja, da jeg var ti år. - Et mesterverk!
Hvem er det?
Jeg må ta denne. Gizelle?
Hører du meg? Jeg har dårlig dekning.
Det går bra. Jeg hører deg. Fortell meg alt.
- Gabrielle? - Ja?
Hva gjør du her nede? Alle vennene dine har dratt.
De har rotet sånn, så jeg rydder.
Hvordan gikk det, da?
Alle koste seg. De spurte hvorfor onkelen min bygget disse tunnelene.
Hva sa du da?
Jeg sa du liker å grave og at du er litt gæren.
Greit nok.
Jeg må snakke med deg om noe.
Ikke vær forutinntatt nå.
Jeg må til Mexico.
Hvorfor det?
Fordi jeg har funnet faren min.
Gizelle, venninnen min...
Hun bor der nede. Hun bodde her før. Du husker henne?
Jeg ba henne om en tjeneste, og hun fant ham.
Han bor i en by like ved henne.
Onkel John, jeg må gjøre dette.
Jeg må høre ham si -
- hvorfor han gjorde det han gjorde. - Fordi han ikke er et godt menneske.
- Det kan ikke være så enkelt. - Jo.
Onkel John, jeg har hørt historiene. Du har gjennomgått mye.
- Men min verden er ikke som din. - Nei, den er verre.
Nei. Folk oppfører seg ikke lusent uten grunn.
Han skulle ikke forlatt familien sin. Han er heldig som har en.
- Hvorfor blir du så sint? - Jeg vet hvor hjerteløse folk kan være.
- Det fins ikke noe godt der. - Han kan ha forandret seg.
- Sånne menn forandres kun til det verre. - Du forandret deg.
Jeg er ikke forandret. Jeg prøver bare å legge lokk på det.
Onkel John, du må stole på at jeg tar gode avgjørelser.
- Jeg kan ikke kontrollere ting der ute. - Du kan ikke beskytte meg for evig.
Så lenge jeg lever, skal ikke han få skade deg igjen.
Ingen skal.
Du mente det var riktig å dra da du var 17 år, og ingen stoppet deg.
Skulle ønske de hadde gjort det.
Gabrielle, du er som en datter for meg.
Jeg vet du gjerne vil ha svar. Men bare vent litt.
Bli litt mer voksen.
Finn ut litt mer om verden.
Kan du gjøre det for meg?
Greit.
Takk.
- Jeg legger meg. - God natt.
God natt.
- Han ville ikke ha dere. - Og jeg vil vite hvorfor.
Blås i hvorfor! Mannen har verken hjerte eller sjel.
- Hva står på? - Hun vil oppsøke faren sin.
- Jeg trodde vi hadde en avtale. - Det hadde vi.
Jeg er lei for det, men jeg har tenkt på det i hele natt.
- Jeg vil ha svar nå, ikke senere. - Hvordan fant du ham?
- Gizelle hjalp meg. - Så hun snakker ennå med Gizelle...
Gizelle er ei dårlig jente. Hun har ikke forandret seg!
- Jeg var glad for at hun dro herfra. - Hun prøver å hjelpe meg.
Fyren husker deg ikke, engang. Han har aldri tatt noe farsansvar.
John er mye mer faren din!
Han har passet på deg, beskyttet deg. De siste ti åra har han vært faren din.
- Rolig nå, Maria. - Hvorfor det?
Fordi.
Den fyren fortjener ikke å få se deg for sine øyne.
Ikke én gang var han på sykehuset da moren din lå kreftsyk.
En jul måtte John stoppe ham da han slo moren din med et belte.
- Det holder! - Fortell henne det!
Du må ikke nærme deg den mannen!
Vi lar deg ikke dra til et farlig sted for å treffe ham. Dermed basta!
Greit.
Dere har rett.
Jeg skal ikke dra dit.
Jeg drar til Antonia.
Så, så. Hun er bare jentungen.
Onkel John!
Beklager de greiene tidligere.
Det er greit.
Fint.
Hvor skal du?
Bli med meg!
Kom her!
Få se på deg.
Så fin du er!
Lenge siden sist, men det er greit.
Er du fremdeles jomfru?
Slapp av, jeg bare kødder.
Du er vel tørr i halsen av alt støvet her. Noe å drikke?
- Nei takk, det går bra. - Jeg skal ha.
Jeg setter meg her.
- Jeg merker at du ser deg om. - Hva?
- Fint hus, ikke sant? - Jo, bra.
Jeg merker du ser på meg også.
Nei, du ser bra ut.
Jeg vet jeg har forandret meg.
Livet her nede er ikke lett, vet du. Man gjør sitt beste.
Skjønner. Jeg er takknemlig for at du hjelper meg å finne faren min.
Det var ikke lett, men det er greit.
- La meg få betale deg litt for... - Tror du at jeg trenger veldedighet?!
- Nei, Gizelle, jeg... - Kødda!
Jeg trodde deg faktisk et øyeblikk. Jeg ville da aldri såre deg sånn.
Skal bare drikke opp denne, så besøker vi faren din.
Ja vel...
Kom igjen!
Ta til høyre. Så tar du første ledige parkeringsplass. Håpløst å parkere her.
Er vi framme alt? Til høyre?
- Ja, rett der. - Ja vel.
Her er det. Nummer 172.
Løp til pappaen din nå.
Leilighet nummer 2, greit...
Hei.
- Er Manuel her? - Hvem er du?
Jeg vil bare snakke med ham.
- Hva vil du? - Hvem snakker du med?
- Hvem er hun, Manuel? - Jeg forklarer senere.
Jeg hadde ikke telefonnummeret ditt.
Dette ventet jeg ikke.
- Veldig lenge siden sist. - Jeg vet det.
Du er blitt voksen, Gabriela.
Hvordan fant du meg?
Det var ikke lett.
Du har alltid hatt et godt hode.
Da du var liten, var du veldig flink på skolen.
Jeg må snakke med deg.
Du er jo på en prikk lik moren din.
- Ja vel? - Dere kunne nesten vært tvillinger.
Takk... Jeg må spørre deg om noe.
Vær så god.
Hvorfor forlot du oss?
Jeg prøver å skjønne hvorfor du bare dro.
Ja vel...
Fordi jeg en dag så på moren din og deg -
- og innså at ingen av dere betydde noe for meg lenger.
Jeg vet det er vanskelig å forstå. Men jeg -
- kastet bort tiden min -
- på å være sammen med deg og henne.
Og så dør hun faen meg, og etterlater deg til meg.
Deg, som jeg aldri ville ha.
Flere spørsmål?
Du trenger ikke komme tilbake.
Om en liten stund. Vi snakkes.
- Hva skjedde, jente? - Jeg burde hørt på ham. Han hadde rett.
- Jeg må hjem igjen i kveld. - For sent å kjøre nå. Du er oppskaket.
La meg hjelpe deg. Du må roe deg ned litt.
Vi finner på noe som får deg til å tenke på noe annet.
Jeg kjører.
Hei.
Hei. Står til?
Hei der. Det går bra?
Don Miguel.
Takk for at du kom. Noe å drikke?
Jeg har det litt travelt, så la oss bare komme til saken.
Så du vil ekspandere til USA?
Et kompaniskap med deg, om du er interessert, -
- vil være et stort framskritt for oss. - Jeg ser alltid etter nye horer.
I fjor eksporterte vi 17 000 jenter.
Selv ei ganske middelmådig genererer 300 000 dollar i inntekter.
Du er her, Victor.
- Don Miguel, du ser godt ut! - Gå ut herfra, alle sammen.
Jeg visste du ville like disse jentene. Topp kvalitet.
Hørte du sendte en vareprøve til New York.
Gå ovenpå.
Miguel og jeg må prate sammen.
Snakk i vei. Hindrer jeg deg, eller?
Finn ut hva du vil, så kan vi snakkes.
Et øyeblikk, bare, Don Miguel.
Vito. Hva er problemet, kompis?
Vet du hva vi prøver å få til her?
Jeg jobber ræva av meg for å skaffe de beste ludderne, -
- men får ikke være med på opplegget? - Du gir dem et dårlig inntrykk av oss.
- Ro deg ned. - Ro deg ned selv!
Vi kan ikke la dette gå i dass, det er snakk om mye penger.
Du får drive med ditt, så driver jeg med mitt.
Om jeg får lov, mine herrer...
- John! - Hva er det?
Hun dro ikke til Antonia, hun dro til Mexico.
Gizelle ringte. Gabriela dro for å treffe faren sin og kom ikke tilbake.
Fikk du adressen hennes?
Farens adresse også.
Hva har skjedd?
- Skal jeg ringe politiet? - De kan ikke gjøre noe i Mexico.
- John, du må få henne hjem! - Jeg skal finne henne.
Jeg kan ikke kontrollere det som er der ute.
Du kan ikke beskytte meg for evig.
Faktum er at jeg liker hunder.
Men hvis en av dem stikker av, blir jeg forbanna.
Da må den straffes.
Og det syns jeg er leit.
Hvis noen av dere tisper vil stikke av, -
- så sett i gang, bare stikk!
Men jeg kommer til å finne dere.
Og jeg kommer til å drepe dere. Det sverger jeg på.
- Jeg ser etter Gabrielle. - Hun er ikke her.
Hvor er hun?
Jeg vet ingenting.
All denne dritten er din skyld.
Jeg burde knekket nakken på deg for ti år siden.
- Gizelle. - Hvem er du? Hva vil du?
Jeg heter John. Vi har møttes før. Jeg ser etter Gabrielle.
- Hun er ikke her. - Vet du hvor hun er?
Nei. Hun ba om hjelp til å finne faren sin.
- Kan jeg spørre hva som skjedde? - Jeg vet ikke stort.
La oss gå inn, om det er greit.
Hun var så lei seg. Han ba henne ryke og reise. Jeg ville bare hjelpe.
- Hva skjedde? - Hva som skjedde?
Hun strigråt. Da ble jeg lei meg, og ville ikke ta henne med tilbake hit.
Jeg tok henne med ut, så vi kunne roe ned med noen drinker.
Vi kom fra hverandre på nattklubben, det er alt jeg vet!
- Hvordan? - Fordi jeg drikker for mye.
Jeg pratet med noen venner, og så var hun vekk.
Jeg lette etter henne overalt, og tenkte at hun hadde gått.
- Jeg vet ikke! - Så hun gikk uten å si fra?
Kanskje. Noen kjørte meg, jeg vet ikke hvem. Jeg var drita.
- Snakket hun med noen gutter? - Hva?
- Snakket hun med noen gutter? - Jeg vet ikke. Kanskje.
Hun snakket vel med noen. Hvorfor spør du om dette? Tror du at jeg lyver?
Du ringte hjem til oss og sa hun ikke kom tilbake fra faren sin.
- Ja, jeg ville si fra. - Kanskje for å dekke deg selv.
- Hvor fikk du dette fra? - Hun ga meg det.
Det tilhørte moren hennes. Hun ville aldri gitt deg det. Du solgte henne.
- Hun var vennen din. - Faen ta deg! Kom deg ut!
Se på meg.
Du skal ta meg med på den nattklubben og vise meg dem hun var sammen med.
Ellers ødelegger jeg deg.
Da går vi.
Kom deg ut.
Jeg kan ikke gå inn der. Folk kjenner meg. Jeg bor her.
Gå inn der og pek dem ut. Gjør du ikke det, -
- lover jeg å skyte deg i hodet før de får tak i meg.
Gå!
Jeg er ikke forandret, jeg prøver bare å legge lokk på det.
Min verden er annerledes enn din.
Du vet ikke hvor ille det er. Jeg vet hvor hjerteløs man kan være.
Det er han der. I sofaen.
- Da er vi skuls, sant? - Kom deg til helvete ut.
Jeg kommer tilbake.
Vi ses.
Vi ses i morgen.
Det er kjerra mi.
Du skal få en klem.
Stikk!
Hvor er hun?
Jeg vet ikke hvor det ludderet er!
Hvor er hun?!
Si hvor hun er, ellers brekker jeg den!
Ja, jeg skal si det! Slutt!
Jenter, bare samarbeid. Bare gjør den jævla jobben.
Døgnet rundt.
Om det vil si 40-50 menn, samme, det.
Dere slutter ikke før dere får beskjed.
Samarbeid!
Her er det.
Hvilket hus?
Øverst der. Der lysene er på.
Kom igjen! Ta hva dere vil!
Se, det er en fyr der.
Hei, gringo!
Hvor skal du, gamling?
For en fin kniv du har.
Hva gjør du her?
Gått deg vill, gamling?
Nei? Ikke noe svar.
- Skal jeg sprette opp kjeften på deg? - Vito.
Arizona.
Har de sluppet opp for horer der?
Hold an. Jeg kjenner hun der.
Den hora er i huset.
Hvem er hun for deg?
Det holder!
Reis ham opp!
- Slipp henne fri. - Hva?
Slipp henne fri.
- "Slipp henne fri." - Hva for noe? Hiv ham i et syrebad.
"John Rambo."
Juanito Rambo.
Vet du hva, Juanito?
Disse jentene betyr ingenting for meg og kundene mine.
De er ingenting i min verden. De er ikke mennesker, bare...
De er bare ting.
De har ingen verdi for menn som oss.
Så jeg ville ikke ha brydd meg om dette...
Om henne. Men det gjør jeg nå.
For det at du kommer hit, gjør alt mye verre for henne.
Vi ville bare ha lært henne opp, brukt henne og solgt henne.
Men nå skal vi statuere et eksempel med henne.
Jeg skal la deg leve.
- Hva pokker sier du? - Victor, nå snakker jeg!
Du vil tenke på dette hver dag i det jævla livet ditt.
Til du ikke kan tenke mer, Juanito.
Skjær merket ditt i både ham og det lille ludderet hans.
Skjær dypt.
Jeg vet om jenta du spurte etter.
Reis deg!
Jeg skal hjelpe deg. Skjønner du?
Du må reise deg. De kommer tilbake.
Slipp henne fri...
Slipp henne fri!
- Hvorfor behandler du meg som en idiot? - Ingen sier det.
Du gjør jo det! Jeg ville ha drept ham, -
- den jævla kødden! - Hva faen vil du?
Gi meg jenta.
- Dette er forretninger. - Ja da, men jeg vil fikse det svinet.
Greit.
Nei, nei! Vær så snill!
Hvem er han?
Hvem er den fyren?
Hvor fikk du det fra?
- Nei! - Hvem er han?
Det samme kan det være.
Han ligger ute i gata.
Med mitt merke i ansiktet.
Det roet deg ned.
Dette er kniven hans.
Nei!
Hvis han holder seg i ro, bør dette holde.
Han har en kraftig hjernerystelse og bør på sykehuset.
- Jeg vet det. - Greit...
Hjernerystelsen gjør at han er veldig følsom -
- for støy og lys.
Han blir bedre om et par dager.
Carmen, du vet jeg bryr meg om deg, men dette er galskap.
- Ikke bekymre deg. - Greit. Vi ses.
Du er oppe.
Ja.
Går det bra med deg?
Hvem er du?
Carmen Delgado.
- Hva heter du? - John.
Bilen din står i garasjen.
Hvordan kom jeg hit?
- Jeg tok deg med hit. - Du kjenner meg ikke.
Hvorfor trenger jeg kjenne deg?
Du var i trøbbel. Jeg ville gjort det for hvem som helst.
Hvorfor var du der?
Jeg er frilansjournalist. Jeg fulgte etter El Flaco.
En hallik som doper og selger jenter.
Jeg så at du holdt øye med ham i nattklubben.
- Jeg så hva du gjorde med ham. - Hvor lenge har jeg vært her?
- I fire dager. - Fire dager?!
Herregud... Si meg:
- Hvor er de som tok henne? - Hvem tok de?
- Datteren din? - Ja. Hvor er hun?
Hvem er de?
Martinéz-brødrene.
De tok søsteren min.
Hun ble funnet død av en overdose for to år siden.
Leit å høre.
Nå må du si meg hvor du tror de er.
Det går ikke.
Det er for mange av dem. Er du gal, eller?
Det tenker jeg ikke på. Alt jeg kan tenke på, -
- er hvor redd hun må være.
Hva hun nå gjennomgår. Hva søsteren din gjennomgikk.
Hjelp meg, er du snill. Jeg klarer det ikke uten deg.
- Ja vel. - Takk.
- Hva vil du? - Ha kvinnfolk.
Har du ei ung ei?
Stig på.
Her er nok å velge mellom.
Finn ei du liker.
20 dollar.
- Gå! Ut herfra! - Jeg kan ikke!
- Kom deg ut! Gå! - Jeg kan ikke! Da dreper de meg!
Hva gjør du?
- Kom deg vekk! - Jeg kan ikke!
Gabrielle! Kom her.
Det er John, det er onkel John.
Så, så. Det er over nå.
Vi skal hjem. Du er trygg nå.
Ingen så noe?
- Jeg sa vi skulle ha drept svinet! - Det holder, Vito!
Bare en gammel tulling ville kommet tilbake etter ei vansiret hore!
- Vi finner ham og dreper ham. - Nei, nei.
Jeg gir faen i ham. Dette er din skyld!
Hva faen vil du, da?
Neste gang gjør du som jeg sier.
Vi drar!
Tilbake på jobb.
Tilbake på jobb!
Faen!
Du kom tilbake.
Vi skal få deg hjem igjen.
- Jeg er lei for det. - Nei, du gjorde ikke noe galt.
Ikke i det hele tatt.
Nå skal vi dra hjem, så blir alt bra igjen. Det ordner seg.
Ja vel...
Jeg fikk tilbake dette til deg.
Gabrielle, du må holde øynene åpne.
Hold øynene åpne.
La oss snakke om noe.
Jeg husker hvor god du var til å ri.
Stilte du opp i en konkurranse, -
- så vant du.
Jeg husker da du bare var 11 år.
Da vant du fem ritt på én dag. Suverent.
Hold deg våken.
Du klarer det. Vi er snart hjemme.
Jeg skal ta meg av deg. Du har så mye igjen av livet.
Du har så mye ugjort.
Så mye.
Husker du hvor ung du var da jeg kom hjem for lenge siden?
Du var så ung.
Jeg var fortapt da. Ødelagt.
Og så traff jeg deg.
Og da fikk jeg se noe jeg trodde jeg aldri mer ville få se:
Godhet her i verden. Uskyld.
Og så fikk jeg en familie jeg aldri hadde trodd jeg ville få.
Å få oppdra deg var det beste som noen gang har skjedd meg.
Det takker jeg deg for. Takk.
Du er som...
Gabrielle?
Gabrielle.
Nei, ikke gjør dette.
Gabrielle?
Å, Gud.
Jeg er så lei for det.
Hvorfor ikke heller meg?
ADGANG FORBUDT
Vent!
Jeg savner henne sånn.
Dra til søsteren din.
Det er ikke noe for deg her lenger. Ikke for meg heller.
Hvor skal du?
Bare farte rundt.
Som før.
Ser jeg deg igjen?
Ja da.
Jeg vil savne dette.
Jeg kommer til å være trist til jeg dør.
Det føles som om hjertet er skåret ut av kroppen min.
Ja...
Kjør forsiktig.
- Hva vil du? - Jeg trenger hjelp av deg.
Kom inn.
Ser noen deg, blir vi drept, begge to. Det er så farlig å komme tilbake hit.
- Fant du henne? - Hun er død.
Så leit.
Jeg vet hvordan du har det.
Men det var farlig å komme tilbake.
Hva gjør du her?
- Jeg vil finne han tynne. - Nei.
Han som skar henne. Han som skar meg.
Jeg vil ikke hjelpe deg mer.
- Du må. - Hvorfor?
Hva forandrer det? Ingenting.
Vi sørger... og går videre.
Og det har du gjort?
Jeg tenker på henne hver dag.
Hver eneste jævla dag.
Men vi må gå videre.
Hva om jeg ikke er i stand til å gå videre i det hele tatt?
Du må! Vi har ikke noe valg. Gjort er gjort!
Hvorfor?! Hvordan kan det være opp- og avgjort?
Å se en som er så uskyldig...
Og så skal det aldri mer være liv i det ansiktet...
Hvordan kan det være opp- og avgjort?
Jeg vil ha hevn!
Jeg vil de skal vite at døden kommer.
Og de kan ikke gjøre noe for å stoppe den.
Jeg vil at de skal føle sorgen vår.
Og vite at det er det siste de noen gang kommer til å føle.
Og det vet jeg at du også vil.
Martinéz-brødrene...
...i angrepet. En anspent ro råder her nå.
Mexicansk politi avventer situasjonen til...
Løp!
Vekk!
Vær på vakt! Fem til låven, resten blir med meg.
Ta ham! Den gamle gringoen er et null!
Jeg går først.
Tilbake! Han er under jorden!
Ingen å se!
Chino, sjekk det! Resten blir med meg.
Signalet ditt. Ikke stikk av.
Negro!
Orale.
Charro, Carita, hører dere meg?
Chino, Pelón, hører dere meg?!
FRONT MOT FIENDEN
Perro!
Her!
Alle er døde.
Alle sammen.
Jeg kunne ha drept deg ti ganger. Men jeg ville spare deg til slutt.
Faen ta deg!
Nei, faen ta deg, for du er død.
Du skal få føle raseriet mitt.
Hatet mitt, når jeg spretter opp brystet ditt -
- og river ut hjertet ditt!
Slik du gjorde med mitt.
Faen ta deg, og det ludderet ditt også!
Vil du leve? Følg lysene!
Sånn føles det.
Jeg har levd i en verden preget av død.
Jeg prøvde å vende hjem.
Men jeg kom liksom aldri fram.
En del av både sinn og sjel -
- gikk tapt underveis.
Men hjertet mitt -
- var fremdeles her, hvor jeg ble født.
Der jeg ville forsvare til siste slutt -
- den eneste familien jeg har hatt.
Det eneste hjemmet jeg har hatt.
Alle jeg har vært glad i, er nå borte.
Men jeg skal kjempe...
...for å holde minnet om dem i live.
For alltid.