DrSi predstavlja RAMBO: DO ZADNJE KAPLJE KRVI
Počasi, počasi. Priden. Obrat.
Počasi, počasi.
Dajmo, tako ja. Obrat, obrat.
Daj. Dajmo.
Dajmo.
Dobro jutro. –Dobro jutro.
Kako si spal? –Dokaj dobro.
Nisem videl Gabijinega avta. –Klicala je. V redu je.
Pri Antoniji je.
Upal sem, da mi bo pomagala ukrotiti novega žrebca.
Všeč bi ji bil. Super se obrača.
Ja. Dobra dreserka bi bila.
Obvlada konje. Se ti ne zdi?
Mogoče. Vendar gre na kolidž.
Misliš, da bi rada vseskozi imela vonj po konjih kot ti?
Je tako hudo?
Ni, če imaš rad konje.
Po njih!
V to ne dvomite.
Zmaga bo naša.
Zagotavljam vam, da vojaško ta strategija ne bo uspešna.
Stric John! –Tukaj!
Živjo.
Dober dan.
Si že končal vadbo s konji?
Ja, bolj ali manj.
Kaj delaš?
Veš, kaj je to?
Majhen nož. –Ne, damaščansko jeklo.
Pisemski nož, ki sem ti ga naredil, ko boš šla na kolidž.
Nadel bom to belo držalo. –Pisemski nož?
Čudovito bo izgledal na tvoji pisalni mizi.
Razočarati te moram, vendar nihče več ne piše pisem.
Potem pa ti bo pomagal, da se ubraniš fantov.
Kakorkoli. –V redu.
Noro, kmalu grem na kolidž.
Ne vem, zakaj. Niti sanja se mi še ne, kaj bi rada delala.
Ti si pri mojih letih že vedel?
Ja, hotel sem postati vojak.
Pri mojih letih? –Še mlajši.
Ti je bilo všeč?
Dobil sem nekaj najboljših prijateljev.
Precej tiho bo tukaj, ko me ne boš več toliko spraševala?
Boš že preživel. –Ja.
Sonce zahaja. Samo še kakšno uro časa imam.
Zakaj? –Do Antonije grem.
Pripravlja zabavo za fante, ki gredo jeseni na kolidž.
Zakaj jih ne povabiš sem? –Kaj?
Pripelji jih sem.
Se spomniš, kaj je bilo zadnjikrat? Prestrašil si jih. –Zakaj?
Ker si jim nepremično strmel v oči. –O, ne.
Včasih res to počnem, ampak ni namenoma.
Hvala, ampak Antonia bo zmogla. Pri njej bo zabava, prav?
Pokaži jim tunele.
Kaj? –Pokaži jim tunele.
Nikomur ne dovoliš tja.
Ne, vendar so tvoji prijatelji in so dobrodošli tukaj.
Okej, kul. –Razkaži jim tunele.
Ja, zabavno bo. –Ja.
Res bom pogrešala ježo s tabo.
Jaz prav tako.
Pripravite se. –Hudo.
Mar ni kul?
Nikomur ni dovolil sem notri. –Noro, stari.
Grozna glasba.
Ko bi njena mati to slišala. Ti je všeč? –Lahko bi se navadil.
Upam, da se ima lepo.
Meni pa nikoli nisi dovolil noter.
Lahko ti razkažem, če si želiš.
Ne, hvala. Preveč umazano. –To pa res.
Dober kraj za zabavo, srček. –Ne zdaj. Skrbi imam čez glavo.
Saj razumem.
Si to ti narisala? –Ja.
Pri desetih letih. –Prava mojstrovina.
Kdo kliče?
Oglasiti se moram. Gizelle?
Oj, punca, me slišiš? Signal ni najboljši.
Ja, slišim te.
Vse mi povej.
Gabrielle? –Ja.
Kaj počneš tu? Vsi tvoji prijatelji so že odšli.
Nered so pustili za sabo. Pospravljam.
Kako je bilo? –Vsi so se imeli krasno.
Spraševali so me, zakaj je moj stric zgradil te tunele.
Kaj si odvrnila?
Da rad koplješ in da si malo nor.
Pošteno povedano.
O nečem se morava pogovoriti.
Rada bi, da si ob tem brez predsodkov.
V Mehiko moram.
Zakaj pa tja?
Ker sem našla svojega očeta.
Moja prijateljica Gizelle, ki živi tam …
Včasih je živela tu, če se je spomniš.
Prosila sem jo za uslugo in ga je našla.
V kraju blizu nje živi.
Stric John, to moram narediti. Od njega moram slišati.
Da bom razumela, zakaj je to naredil. –Ker ni dober človek.
Ne more biti tako preprosto. –Pa je.
Stric John, slišala sem zgodbe. Vem, da si veliko prestal.
Vendar je moj svet precej drugačen od tvojega.
Ni. Še slabši je. –Pa ni.
Ljudje niso slabi brez razloga.
Ni razloga, da zavržeš družino. Srečen je lahko, da jo ima.
Zakaj se razburjaš? –Ker ne veš, kako slabo je.
Vem, kako črno je lahko človekovo srce.
Ničesar dobrega ni tam zunaj, Gabrielle.
Mogoče se je spremenil. –Takšni moški se ne spremenijo.
Samo še hujši postanejo. –Ti si se spremenil.
Nisem se spremenil.
Samo trudim se to potlačiti v sebi.
Stric John, prosim, da mi zaupaš.
Da veš, da se bom pametno odločila.
Ne morem nadzirati zunanjega sveta.
Ne boš me mogel večno braniti.
Dokler sem ob tebi, ti ne bo več storil žalega.
Nihče.
Rekel si, da si pri sedemnajstih naredil prav, ko si odšel
in ti nihče ni preprečil.
Ko bi mi le.
Gabrielle, rad te imam kot hčerko.
Vem, da bi rada odgovore.
Samo počakaj še malo. Odrasti še malo.
Spoznaj svet.
Bi naredila to zame, prosim?
Prav.
Hvala.
Spat grem. –Lahko noč.
Lahko noč.
Nikoli me ne poslušaš.
Nikoli te ni želel ob sebi!
Zanima me samo zakaj. –Ni važno.
Pokvarjen je. Nima duše niti srca.
Kaj se dogaja?
Videti hoče svojega očeta.
Gabrielle, mislil sem, da sva se zmenila.
Saj sva se. Oprosti.
Vso noč sem razmišljala o tem in …
Odgovore hočem zdaj, ne pozneje.
Kako si ga našla?
Gizelle mi je pomagala. –Gizelle.
Še vedno se druži s tisto Gizelle. –Ja.
Slabo vpliva nate. –Spremenila se je. –Ni se.
Srečna sem bila, ko je odšla. –Pomagati mi poskuša.
Niti spomnil se te ne bo. Nikoli ni bil spodoben oče!
On ti je bolj oče od njega. Pazi in skrbi zate.
Zadnjih deset let je bil tvoj oče. Ne pa on. –Maria, pomiri se.
Ne. Zakaj?
Zato.
Nima pravice niti da te pogleda.
Niti enkrat ni obiskal tvoje mame, ko je v bolnici umirala za rakom!
Nekega božiča ga je John moral odstraniti,
ker je tepel tvojo mamo. –Dovolj!
Povej ji.
Nočem, da ga vidiš.
Ne bova dovolila, da greš tja.
Prosim! –Dovolj!
V redu.
Prav imata. Ne bom šla.
Do Antonie grem. –Prav. –Oprosti.
V redu je, otrok je še.
Stric John!
Oprosti za prej!
Je že v redu!
Dobro.
MEHIKA
Kako si? Vstopi.
Poglej se!
Dobro izgledaš, punca. Dolgo se nisva videli.
Hej. Si še vedno devica?
Daj no, hecam se.
Gotovo si žejna od poti in vsega prahu.
Boš kaj spila? –Ne, ni treba. –Jaz pa bom.
Tu se bom usedla.
Vidim, da se razgleduješ naokoli.
Kaj? –Lepa hiša je, ne?
Ja, v redu je.
Tudi mene si ogleduješ.
Ne. Ne, super izgledaš.
Spremenila sem se, veš.
Življenje tukaj ni enostavno. Narediš kar lahko.
Ja, razumem.
Hvaležna sem ti, da si mi pomagala najti očeta.
Ni bilo lahko, ampak je že v redu.
Naj ti dam nekaj … –Ne, ne. Misliš, da rabim miloščino?
Ne, Gizelle. Nisem … –Hecam se.
Dobro.
Sem že skoraj nasedla. Veš, da te ne bi užalila.
Samo dokončam in greva do tvojega starega.
Prav.
Hija! Gremo!
Hija.
Dajmo!
Tukaj je, 172.
Pojdi po svojega očeta, punca.
Stanovanje št. 2.
Živjo.
Je Manuel tukaj? –Kdo si?
Rada bi govorila z njim.
Kaj bi rada? –S kom se pogovarjaš?
Kdo je ona? –Ti pozneje pojasnim.
Nisem imela tvoje telefonske.
Tega nisem pričakoval.
Veliko časa je preteklo.
Vem.
Odrasla si že, Gabriela.
Kako si me našla?
Ni bilo lahko.
Vedno si bila bistra.
Že kot majhna punčka si bila uspešna v šoli.
Govoriti moram s tabo.
Zdajle izgledaš kot tvoja mama.
Res? –Ja, izrezana ona.
Lahko bi bili dvojčici.
Hvala … Vprašati te moram nekaj.
Seveda.
Zakaj si naju zapustil?
Poskušam razumeti, zakaj bi storil kaj takega.
V redu.
Ker sem nekega dne pogledal tvojo mati in tebe
in se zavedel, da mi nič več ne pomenita.
Vem, da je to težko razumeti.
Ampak zapravljal sem čas s tabo
in njo.
Potem pa je umrla in me pustila samega s tabo,
ki si te nikoli sploh nisem želel.
Te še kaj zanima?
Ni ti treba več priti sem.
Kaj se je zgodilo? Punca, kaj je bilo?
Morala bi ga poslušati. Vseskozi je imel prav.
Še nocoj moram domov. –Kdo?
Jebeš to. Nocoj ne boš vozila nazaj.
Prepozno je in preveč razburjena si.
Naj ti pomagam. Pomiriti se moraš.
Počeli bova nekaj, da pozabiš na to.
Jaz bom vozila.
Živjo.
Kako si?
Živjo.
John! John!
Kaj je narobe? –Sploh ni šla k Antoniji.
V Mehiko je šla. –Kaj?
Gizelle je klicala. Gabriela je šla do očeta in se ni več vrnila.
Imaš njen naslov?
Očetovega tudi.
Kaj se je zgodilo, John?
Naj pokličem policijo? –Policaji ne smejo prestopiti meje.
Tam nimajo nobene pristojnosti.
Prosim, John. Pripelji jo nazaj. –Našel jo bom.
Ne morem nadzirati zunanjega sveta.
Ne boš me mogel večno braniti.
Res je, da imam rad pse.
A če eden pobegne,
me to razpizdi.
Zasluži si kazen!
Rečem lahko, da me potre,
če katera od vas psic hoče pobegniti.
Kar poskusite.
Našel vas bom
in ubil.
Prisežem.
Gabrielle iščem. –Ni je tu.
Kje je?
Nič ne vem.
Vso to sranje je zaradi tebe.
Zlomiti bi ti moral tilnik 10 let nazaj.
Gizelle.
Kdo si? Kaj hočeš? –John sem. Nekajkrat sva se že srečala.
Gabrielle iščem. –Ni je tu. –Veš, kje bi lahko bila?
Ne vem. Pomagala sem ji najti njenega starega. Samo to vem.
Ti lahko postavim nekaj vprašanj?
Prav, a ne vem veliko. –Notri, če ti ni odveč.
Prav.
Tako žalostna je bila.
Dobesedno ji je rekel, naj odjebe, hotela sem ji samo pomagati.
Kaj se je zgodilo potem?
Kaj se je zgodilo?
Cmerila se je in se mi je smilila.
Nisem je hotela peljati nazaj v to luknjo, ker je tu depresivno.
Pa sem mislila, da bi jo raje peljala ven,
da se malo pomiri, sprosti in kaj spije.
Šli sva v en lokal in se tam ločili.
Nimam pojma, kaj se je zgodilo. –Kako?
Ker sem preveč spila. Se zgodi.
Čvekala sem s kolegicama in ko sem pogledala naokoli je ni bilo več.
Iskala sem jo povsod.
Mislila sem, da je odšla domov.
Ne vem, ne vem. –Šla je ne da bi se poslovila?
Ja, mogoče.
Nekdo me je peljal tja, sploh ne vem kdo. In ja, bila sem pribita.
Se je pogovarjala s kom, s kakšnim tipom? –Kaj?
Se je pogovarjala s kakšnim tipom? –Nimam pojma. Mogoče.
Najbrž je govorila s kom. Zakaj me tako zaslišuješ?
Misliš, da ti lažem?
Klicala si k nam in rekla, da se ni vrnila od očeta.
Samo posvarila sem vas.
Ali pa krila svojo rit. –Jebi se …
Kje si dobila to? –Podarila mi jo je.
Od njene matere je bila. Nikoli ti je ne bi dala.
Prodala si jo.
Tvoja prijateljica je bila. –Jebi se. Izgini iz mojega stanovanja!
Poglej me.
Peljala me boš v tisti klub
in mi pokazala, s kom se je družila.
Ali pa te bom dobro zdelal.
Greva.
Ven.
Prekleto, stari, ne morem noter.
Ljudje me poznajo, živeti moram tukaj.
Šla boš notri in mi jih pokazala.
Če storiš karkoli drugega,
obljubim, da ti pošljem kroglo v glavo preden pridejo do mene.
Zmigaj se.
Nisem se spremenil. Samo trudim se to potlačiti v sebi.
Moj svet je precej drugačen od tvojega.
Ker ne veš, kako slabo je. Vem, kako črno je lahko človekovo srce.
Tisti tip je. Na zofi.
Sva kul? –Odjebi.
Spokaj od tod.
Vrnil se bom.
Spokaj.
Kje je?
Ne poznam te kuzle!
Kje je?
V redu.
Povej mi, kje je, ali pa ti jo zlomim.
V redu. V redu.
Punce, sodelujte!
Opravljajte svoj klinčev posel dan in noč!
Pa če je 40, 50 moških, res škoda …
Ne odnehajte, dokler vam ne dovolimo.
Sodelujte!
Ustavi tukaj.
Katera hiša?
Tista na vrhu s prižganimi lučmi.
Opa.
Dobro rezilo.
Kaj počneš tukaj?
Si se zgubil, starec?
Ne, nič?
Kaj če ti izrežem usta s tem nožem? –Vito.
Arizona.
Kaj, torej?
Je tam zmanjkalo kurb?
Čedna je. Tole pa poznam! –Nova je.
Ta cipa je v naši hiši. –Hej!
Kaj ti je ona?
Dovolj!
Dvignite ga.
Spustite jo.
Kaj?
Spustite …
Spustite jo. –Spustite jo.
Dovolj igric. Vrzite ga v kislino.
John Rambo.
Juanito Rambo.
Ti povem nekaj, Juanito?
Ta dekleta ne pomenijo nič meni niti mojim strankam.
V mojem svetu so ničvredne. Niso ljudje.
So samo … reči.
Za nas nimajo nobene cene.
Zato ne bi posvečal pozornosti tej …
Njej.
Ampak zdaj bom.
Ker ji je tvoj prihod sem zelo poslabšal situacijo.
Samo naučili bi jo, izrabili in prodali.
Zdaj pa bo vsem v poduk.
Pustil te bom živeti.
Kaj govoriš, za vraga? –Victor, govorim, jebenti.
O tem boš razmišljal vsak svoj klinčev dan v življenju.
Dokler ne boš več mogel razmišljati, Juanito.
Pusti svoj razpoznavni znak na njem in njegovi kurbici.
In naj se dobro vidi.
Vstani.
Naj ti pomagam. Lahko vstaneš?
Pokonci moraš. Vrnili se bodo.
Spustite jo.
Ne, ne, ne!
Kdo je to?
Kdo je ta tip?
Kje ste dobili to?
Ne, ne, ne. –Kdo je on?
Saj ni več pomembno.
Leži na ulici,
z mojim znakom na licu.
Ne, ne, ne.
Če bo miroval, bodo šivi držali.
Pretres možganov ima, v bolnico bi moral.
Vem. –Dobro.
Zaradi pretresa možganov bo občutljiv na hrup, svetlobo.
Stanje se mu bo izboljšalo čez par dni.
Carmen, veš da si mi pri srcu, ampak to je noro.
Ne skrbi.
Pokonci si že.
Ja.
Si v redu?
Kdo si?
Carmen Delgado.
Kako ti je ime? –John.
Tvoj terenec je v garaži.
Kako sem prišel sem?
Jaz sem te pripeljala. –Saj me niti poznaš ne.
Zakaj bi te morala poznati?
Mislim …
V težavah si bil.
Ne vem, vsakomur bi pomagala.
Zakaj si bila sploh tam?
Neodvisna novinarka sem.
Zasledovala sem El Flaca,
zvodnika, ki omamlja in prodaja dekleta.
Videla sem te v klubu, kako si ga gledal.
Videla sem, kaj si mu naredil. –Kako dolgo sem že tu?
Štiri dni. –Štiri dni?
Ja. –Kristus.
Povedati mi moraš,
kje so možje, ki so jo odpeljali? –Koga so odpeljali? Tvojo hči?
Ja. Kje je?
Kdo so oni?
Brata Martinez.
Odpeljala sta mojo sestro.
Pred tremi leti so jo našli mrtvo zaradi prevelikega odmerka mamil.
Moje sožalje.
Samo povej mi, kje misliš da so.
To ne gre tako.
Preveč jih je. Si nor?
Ne razmišljam o tem.
V mislih imam samo,
kako jo mora biti strah,
kaj prestaja
in kaj je prestajala tvoja sestra.
Samo pomagaj mi, prosim. Ne bo mi uspelo brez tebe.
Prav. –Hvala.
Hvala.
Kaj hočeš? –Punco. Imate kakšno mlado?
Pojdi! Odidi! –Ne morem!
Pojdi ven! Odidi! Hitro! –Ne smem, ubili me bodo!
Prekleto!
Ne, ne, ne!
Pojdi! –Ne morem.
Gabrielle, pridi. –Ne! –Ne, Gabrielle. –Ne!
Jaz sem, John.
Stric John!
Je že v redu. Tvoj stric sem.
Dobro. Domov greva. Domov greš. Na varnem si.
In nihče ni nič videl?
Rekel sem ti, da ubij pizduna! –Dovolj, Vito.
On je bil!
Samo star pesjan bi se vrnil po porezano kuzlo.
Našli ga bomo in ubili. –Ne, ne, ne.
Dol mi visi za njega!
Ti si odgovoren za to! –Kaj za vraga bi rad?
Naslednjič me ubogaj, brat.
Gremo!
Nazaj na delo. Nazaj na delo!
Vrnil si se.
Nazaj domov greva.
Oprosti. –Ne.
Nič nisi naredila. Nisi ti kriva.
Domov greva in vse bo spet po starem.
Vse bo še v redu.
Dobro.
To sem ti prinesel nazaj.
Gabrielle, ostati moraš budna.
Odpri oči. Pogovarjajva se o čem.
Spomnim se, da si izjemno jezdila.
Na vsakem tekmovanju ali dogodku, kamor si se prijavila,
si vedno zmagala.
Spomnim se, ko si imela 11 let.
Zmagala si na petih prireditvah v enem dnevu. To je izjemno.
Gabrielle. ostani z mano.
Saj zmoreš. Kmalu boš doma.
Poskrbel bom zate.
Toliko življenja je še pred tabo.
Toliko stvari še moraš narediti.
Še toliko vsega.
Ko sem se dolgo nazaj vrnil domov, si bila še otrok.
Tako mlada, Gabrielle.
Jaz sem bil izgubljen. Izgubljenec.
Potem pa sem spoznal tebe.
Videl sem nekaj, kar sem mislil, da ne bom več …
Dobroto na tem svetu. Nedolžnost.
In imel sem družino, ki se je nisem nadejal.
In vzgajati tebe je bilo najboljše, kar se mi je zgodilo v življenju.
Hvala ti za to.
Si kot …
Gabrielle?
Gabrielle.
Gabrielle. Ne. Ne delaj mi tega.
Gabrielle?
Bog.
Oprosti.
Zakaj ne jaz?
MEJA ZDA NE PREČKAJ
Počakaj!
Pogrešam jo.
Ostani pri svoji sestri.
Tukaj ni nič več za naju.
Kam boš šel?
Selil se bom naokoli.
Kot vedno.
Te bom še kdaj videla?
Seveda.
Pogrešala bom to.
Žalostna bom do konca življenja.
Počutim sem kot da bi mi kdo izrezal srce.
Ja.
Varno pot.
Kaj bi rad?
Tvojo pomoč rabim. –Vstopi.
Če te kdo vidi, sva oba mrtva.
Nevarno je, da si se vrnil.
Si jo našel? –Mrtva je.
Žal mi je.
Resnično. Vem, kako se počutiš.
Toda vrniti se sem je nevarno.
Zakaj si prišel?
Najti hočem tistega suhca. –Ne. –Tistega, ki jo je porezal.
Ne. –Tistega, ki je porezal mene.
Ne bom ti več pomagala. –Moraš.
Zakaj bi ti morala? Kaj bo spremenilo? Ničesar.
Žalujemo in živimo naprej.
In tebi je to uspelo?
Vsak dan mislim nanjo.
Vsak klinčev dan.
Ampak morava naprej z življenjem. –Kaj pa, če ne moreš?
Kaj, če ne gre? –Moraš.
Nimava izbire. Zgodilo se je in konec.
Zakaj bi bilo konec?
Kako je lahko kdaj konec?
Ko vidim kaj tako nedolžnega …
In vidim tisti obraz brez življenja,
kako je lahko kdaj konec?
Maščevanje hočem.
Hočem da vedo, da prihaja smrt …
In da tega nikakor ne morejo preprečiti.
Hočem, da občutijo najino žalost
in da bo to tudi zadnje, kar bodo čutili.
Vem, da si tudi ti tega želiš.
Pojdi!
MAGNEZIJ VISOKO VNETLJIVO
Previdno! Pet v skedenj, ostali za mano!
Ujemite ga! Stari gringo je ničla!
Charlie, pojdi preverit, ostali z mano.
Ja, dajmo.
Rad imam svojo punco.
Pet na enega, punči. Eden na pet.
Nihče se ne bo rešil živ.
Dobila boš svoje, jaz pa svoje.
Uspelo nama bo, punči, če se potrudiva.
Stari ostarijo, mladi pa okrepijo.
Lahko traja teden ali pa še dlje.
Oni imajo orožje mi pa številčnost.
Zmaga je naša, ja, prevzeli bomo.
Daj!
Združimo moči še zadnjič.
Tvojega rajanja je konec, punči.
Spušča se že noč.
Večerne sence.
Tukaj!
Mrtvi so.
Vsi po vrsti.
Lahko bi te ubil že desetkrat.
Vendar te hočem zadnjega. –Jebi se.
Ne, ti se jebi, mrtvec.
Hočem, da čutiš moj bes,
moje sovraštvo,
ko ti bom segel v prsni koš
in ti iztrgal srce!
Kot si ga ti meni.
Jebi se ti in tvoja kuzla.
Bi rad živel? Sledi lučem.
Takšen je občutek.
Živel sem v svetu smrti.
Poskusil sem se vrniti domov,
vendar mi nikoli ni popolnoma uspelo.
Del mojega razuma in duše
sem spotoma izgubil.
Ampak moje srce je še vedno tu,
kjer sem bil rojen.
Kjer bi branil do konca
edino družino, ki sem jo imel.
Edini dom, ki sem ga poznal.
Vsi, ki sem jih imel kdaj rad, so zdaj le še duhovi.
Vendar se bom boril,
da bo spomin na njih ostal živ
za vedno.
Režija
Scenarij
Prevod in priredba metalcamp
Tehnična obdelava DVD Rippers Slovenija
V glavni vlogi
RAMBO DO ZADNJE KAPLJE KRVI
Igrali so še