У вас так бувало, що ніч
починалася як звичайна, а перетворилася на найкращу у вашому житті?
Це трапилося 22 червня 1990 року в наш останній шкільний день.
Олівер Чемберлен, Пітер Пейдж, Стівен Принс, Енді Найтлі і я.
У мене було прізвисько Король. Адже мене звуть Гарі Кінг.
ОЛЛІ
Оллі був кумедним, вважав себе гравцем, але переважно лише язиком чесав.
Ми звали його О-Мен,
бо в нього на чолі була родима пляма у вигляді шістки.
Йому подобалося.
ПІТ
Серед нас він був дитиною.
З такими ми зазвичай не тусуємося, але з ним можна було пореготати.
/ в нього було повно грошей.
СТІВ
Стів був крутим. Ми грали разом на гітарі, бігали за дівчатами.
Гадаю, він вважав нас конкурентами. Дуже мило.
ЕНДІ
/ Енді. Він був моїм поплічником.
Я завжди міг на нього розраховувати.
Він мене обожнював, я не жартую, але я теж його обожнював.
За школою ми взагалі не збиралися сумувати.
Хіба що за містером Шепердом.
Він був хорошим чоловіком.
Він запитав мене, що я хочу робити далі в житті.
Я відповів, що хочу весело проводити час.
Його це потішило. Хоча я казав серйозно.
Принаймні про ту ніч.
Нашим рідним містом, нашою ареною, нашим світом був Ньютон-Гейвен.
А тієї ночі він мав стати місцем героїчного квесту.
Мета? Підкорити Золоту милю.
12 пабів уздовж легендарного шляху алкогольної розпусти.
А саме: "Форпост", "Старий знайомий",
"Славетний півень", "Схрещеніруки", "Добрі друзі",
"Відданий слуга", "Двоголовий пес", "Русалка", "Вулик",
"Голова короля", "Дірка в стіні"...
Усі вони були на шляху до нашої долі - пабу "Кінець світу".
До міста ми поїхали на моєму авто.
Я звав його Звіром, бо воно було норовисте.
Так почався наш шлях до змужнілості.
Зібралися й пішли. Часу не гаяли.
Ми відірвалися у першому пабі.
Там було пиво, жарти, суперечки,
були дівчата, були чарки, була й драма,
та, знов-таки, пиво.
У п'ятому пабі ми вже почувалися недоторканими
й вирішили освіжитися трав'яним зіллям,
придбавши його в чоловіка на ім'я Пресвітер Ґоін.
Шостий кухоль вивів з наших лав О-Мена, і ми продовжили без нього.
/ добре, бо в наступному паб'ї я наштовхнувся на його сестру,
ми пішли до туалету для інвалідів і зіштовхнулися там ще раз.
Сем упав нам на хвіст, але потім я з нею попрощався,
бо тієї ночі на мене чекало інше побачення, її звали "Світле".
Після дев'ятого кухля нам було море по коліна.
У "Вулику" почалося безглуздя,
/' ми відступили в клуб для гри в боулінг
НЕ ХОДИТИ ПОТРАВІ
або, як ми його звали, Курильня, і тоді нас накрило.
У всіх почалися глюки, а Піт обривався, тож ми поклали його на лавку.
Урешті-решт, ми забули про три останні паби й пішли на пагорби.
Пригадую, як я там сидів
із закривавленими кулаками, пивом на сорочці й блювотою на взутті,
дивився на жовтогарячий світанок
/' в глибині душі знав, що мені вже ніколи не буде так добре.
/ знаєте що?
Дійсно, не було.
Дякую, Гарі. Це було досить повчально.
Хтось хоче щось додати або ж заперечити Гарі?
Ти розчарований?
- Через що? - Бо ви не дійшли до "Кінця світу".
Hi.
І щоб ви хотіли робити?
Ми хочемо бути вільними!
Ми хочемо робити, що заманеться!
Хочемо нализатися. І чудово провести час.
Саме це ми й зробимо. Весело проведемо час.
Ми влаштуємо вечірку.
І що б ви хотіли робити?
Хочемо нализатися. І чудово провести час.
- Справжня красуня. - Так, але все ж не Звір.
Привіт, Пітере.
Господи! Гарі?
Король минулого й майбутнього.
Це ти вранці був біля мого будинку?
Hi.
- Присягаюся, що бачив тебе там. - Я ніколи не був у Бішопс-Гарденс.
Як ся маєш, друже?
- Непогано. А ти? - Чудово, як ніколи.
- А як... - Ванесса?
- Ні. Твоя дружина. - Ванесса.
- Так. Як вона? - Добре.
- У вас уже був секс? - У нас двоє дітей.
Двічі. Ах ти ж, машина з траху.
А ми геть не змінилися, еге ж?
Що він тут робить?
Усе гаразд, тату. Усе добре.
Вітаю, містере Пі.
Гарі, чим я можу тобі допомогти?
- Непогано виглядає. - Ти хочеш придбати авто?
Ні. Адже кінець уже близько.
- Що? - "Кінець світу".
Ти про що?
Ти знаєш, про що я. Одна ніч. П'ятеро хлопців. 12 пабів.
Хай почнеться битва.
Ти хочеш іще раз спробувати?
Так, а ти хіба не мріяв про це завжди?
- Не зовсім. Hi. - Слухай, Пітере.
Минулого разу не вийшло, але цього разу ми обов'язково дійдемо до самого кінця.
Чи то пак до дна.
- Ми? - Так, уся ватага.
- Навіть Енді? - А чому він буде відмовлятися?
- Я думав, може, після того випадку... - Не питання. Він з нами.
Ми хочемо знати, а ти?
Треба запитати у Ванесси.
- Хто така Ванесса? - Моя дружина.
Відколи це ти мусиш питатися в дружини?
Відколи я одружився.
Ну ж бо, чуваче, невже тобі цього не бракує?
Жарти, дух товариства, бійки
й таке сильне похмілля, що в тебе наче повна голова комах.
Хіба що жартів і товаришів.
Починається. Який у тебе номер телефону?
Той самий уже протягом 10 років.
Авжеж. То який?
Усі ці будинки матимуть мансардні вікна з лицьової сторони фасаду.
Стівен
Що це за йолоп без шолома?
Це ж Гарі Кінг.
Стук-стук.
Що ти тут робиш, Гарі?
Ти маєш запитати: "Хто там?"
Я бачу, хто там. Це ти.
Мені подобається, як ти тут усе облаштував. Хіба що тягне трохи.
- Як там Селіна? - Ми розлучилися 10 років тому.
- Я знаю, мені цікаво, як вона поживає. - Схоже, досить непогано.
Знайшов їй заміну?
Так, уяви собі, знайшов, їй 26 років, інструктор з фітнесу.
То ти педофіл. Жартую. Хотів би я з нею познайомитися.
Ні. Навіщо ти прийшов?
А ти не чув? Наш гурт знову збирається разом.
Я вже давно не твій басист.
Ні, я про хлопців.
Але, якщо хочеш, можемо і гурт зібрати.
Не можемо. Ти продав мою гітару, щоб купити наркотики.
Мені завжди було цікаво, як зветься та штука над дверима?
Частина одвірку.
Отже, план такий: їдемо в Ньютон-Гейвен,
пройдемося Золотою милею,
але цього разу дійдемо до "Кінця світу".
Усі хлопці згодні.
Що, навіть Енді?
Уяви собі, велика калитко.
- Енді буде з тобою пиячити? - З нами.
Лише подумай: повернемося в старе місто, заллємося кількома кухлями...
- Це 12 кухлів. - Так.
-12 кухлів - це божевілля. - Я знаю!
До чого це все, Гарі?
Мова про те, щоб завершити справу.
Чому роки мають негативно впливати на таку важливу річ, як дружба?
Олівер
- Відтоді багато чого змінилося. - Авжеж.
Ми побачимо, чи є ще порох у порохівницях.
Оцінка запасів? Веселе заняття, нічого не скажеш.
Ну ж бо, О-Мене. Хіба тобі цього не хочеться?
Мені хочеться, аби ти прибрав свої черевики з дивану.
Слухай, ти про мене не турбуйся. Добре?
Я прийшов сказати тобі, що Гарі Кінг знову на коні.
Ти на коні?
Ні, тобто, я на лісапеті.
- Що за лісапет? - Ти про що?
- Це якийсь сленг? - Це велосипед.
- Я розгубився. - Не треба.
- Гаразд. - Слухай.
Це наш шанс нарешті завершити те, що ми колись почали.
Ну ж бо, друже, ми відірвемося!
Здається, ми все оглянули. Отже...
Вам сподобався будинок?
- Дуже гарний будинок. - Чудове місце.
- Це фантастика. - Неймовірні деталі.
- Лише... - Ціна для нас дещо завелика.
Він вам трохи скине. Скільки просять?
-1,2 мільйони. - На фіг!
Моя візитівка у вас є.
Трясця тобі в пуп, Гарі.
Я теж радий тебе бачити, О-Мен.
- Прошу, не називай мене так. - Звісно.
- Як там твоя сестра? - Добре.
- Згадує мене? - Ні.
Отже, збираємося в п'ятницю. Вирушимо на моєму авто.
Навряд чи я зможу. Здається, мені треба до лікаря.
Авжеж, треба. До лікаря Бухло!
- Розумієш, Бухло? - Так. Випивка. Я зрозумів.
Ну ж бо. Без О-Мена це вже буде не те.
Господи.
Зустрінешся з хлопцями, дізнаєшся, як у них справи. Розповіси про своє життя.
Хтозна, може, цього разу дійдеш до кінця.
-1 Енді точно буде? - Так.
- Енді Найтлі? - Стопудово.
І як ти його вмовив?
БЕКІНГЕМ, ДЕЙВІС ТА НАЙТЛІ, ЮРИСТИ
- Містере Найтлі. - Фелісіті.
З вами хоче зустрітися друг.
А я не хочу.
Ендрю
- Це серйозна робота, так? - Еге ж.
Нещодавно зустрічався з хлопцями.
О-Мен, Малий Стіві, Пітертрон.
Я пам'ятаю, як звуть наших друзів дитинства, Гарі.
У нас виникла ідея.
Хто б міг подумати?
Так. Ми повернемося до Ньютон-Гейвена.
- Навіщо? - Завершити одну справу.
Ти жартуєш, так?
- П'ятеро хлопців. 12 пабів. 50 кухлів. - 60 кухлів.
Вгамуйся, ти, алкоголіку.
Гарі, я вже 16 років не вживаю алкоголь.
Певно, тебе мучить спрага.
Повернемося туди, почешемо язиками, буде все, як раніше,
лише цього разу ми раз і назавжди закінчимо цю справу.
- А в тебе дуже вибіркова пам'ять, Гарі. - Дякую.
Ти пам'ятаєш лише вечір п'ятниці, а я - ранок понеділка.
Саме тому ми й поїдемо туди в п'ятницю.
Як гадаєш, чому ніхто з нас не залишився в Ньютон-Гейвені?
- Не знаю. - Бо це чорна діра. Там нудно.
Так було завжди й завжди буде.
Там нудно лише тому, що нас там немає.
- Немає сенсу з тобою сперечатися. - Саме так. Тож поїхали.
Я під'їду до станції Хай-Віком у п'ятницю рівно о 15.00 і заберу вас.
Ні, Гарі.
Боже, чому? Маєш спитати дозволу в своєї благовірної?
Ні, мені не треба питати дозволу в моєї благовірної.
- Що ти робиш? - Показую тобі, де вихід.
А це що, двері? У них немає одвірка.
І вони скляні. То що це - вікно чи двері?
Може, це віконні двері. Таке може бути.
Будь ласка, Гарі, йди.
Гаразд. Добре.
Скільки там було, 600 фунтів?
- Я подумав, тобі варто знати. -Що?
Мама померла.
- Коли? - Кілька тижнів тому.
Клятий рак.
Мені дуже прикро.
А ти їй завжди подобався.
Я пригадав старі часи.
А надто ту ніч, адже ми тоді були такі щасливі.
Хлопці мені, як брати,
але, якщо подумати, врешті-решт, кращого друга, ніж ти, в мене не було.
Радий був тебе бачити, приятелю.
Піте?
Стівен. Дякувати Богові.
У мене було жахливе відчуття, що крім мене, ніхто не прийде.
Гадаю, сьогодні ти ще не раз будеш почуватися жахливо.
- Це ж усе не по-справжньому? -1 не кажи. Що ми тут робимо?
Те, що завжди робили.
Неминуче прямуємо за Гарі Кінгом у забуття.
Привіт, Стівене.
Як ся маєш, приятелю?
Піт. Привіт, друже.
Хіба ми не припинили називати його Безстрашним лідером ще в 1992 році?
Важко ламати старі звички.
Це напишуть на надгробку Гарі.
Навряд чи. Він усіх нас переживе.
Було б смішно, якби це не було правдою.
- Секунду. - Що?
Я намагаюся зрозуміти, хто з нас найбільший ідіот.
Може, він потрапив у аварію. Вибач, Енді.
- Вибач. - Ні, ні. Усе гаразд.
Гадаю, якби це сталося,
так було б краще для всіх нас, включно з Гарі.
Не може бути.
О так.
Гляньте на цих сучок.
- Ти запізнився. - Зовсім ні.
Так. Ти казав о третій, а вже майже четверта.
Де три, там і чотири.
Знаєш, у чому твоя проблема, Гарі? Ти завжди правий.
Хіба це проблема?
Неймовірно, ти придбав нову Транаду Марк 2".
Ти про що це?
Ця як дві краплі води схожа на ту, що я продав тобі в 1989.
Це вона й є. Так вдало я нічого не купував за 300 фунтів.
- То це Звір? - Так.
Загалом, так. Дещо довелося замінити.
Гальма, підвіску, сидіння, кермо, вихлопну трубу,
обшивку, карбюратор, випускний колектор і весь двигун, дзеркала, фари.
А крім цього - це той самий агрегат на колесах.
Майже раритет.
Що ж, стрибаємо в цей раритет і мерщій у дорогу.
Поїхали, качани. Ми запізнимося.
Ось ми знову разом. Як п'ятеро мушкетерів.
Троє мушкетерів.
Четверо разом із д'Артаньяном.
Ніхто ж не знає, скільки їх було насправді, так, Піте?
В історії стільки всього накручено.
Тобі ж відомо, що "Три мушкетери" - це художній твір?
Роман, написаний Дюма.
Сьогодні про Біблію кажуть те саме.
Що? Що її написав Дюма?
Не говори дурниці, Стіве, її написав Ісус.
Хай там як, а п'ятеро звучить краще.
Гадаю, з трьома вони помилилися.
Якби було п'ятеро, двох могли б убити, а ще три залишилося б.
- Ми ще не приїхали? - Зробимо це!
"Soup Dragons"! Пам'ятаю цей гурт.
- Я записав їх тобі на касету, так? - Так, це вона і є.
- Це та касета? - Так! Поглянь.
- Де ти її знайшов? - Вона була в касетнику.
Сервіс
Слухайте. Хтось хоче їсти?
А мені треба відлити.
Щось він довго відливає.
Якщо він пішов відлити.
- Може, трохи... - Гіменце.
Що значить, "гіменце"?
- Ти й досі працюєш на старого, Піте? - Так. Ми тепер партнери.
А ти?
Заснував компанію у 1998. А в 2005 її викупили.
Але я задоволений. Менше стресу.
- Оллі? - Нерухомість.
У нас невеличка агенція нерухомості у Північному Лондоні.
Ми дуже конкурентоспроможні.
- Енді, ти займаєшся сімейним правом? - Корпоративним.
- Хтось знає, чим займається Гарі? - Грає в "Нід фор спід". Он там.
Давай, ну ж бо!
А він геть не змінився.
Навіть не знаю. Він мені нарешті повернув ті 600 фунтів.
- Справді? А в мене позичив 200. -1 в мене.
Повірити не можу, що ти на таке здатен!
Ще й як.
Пограбував одного, щоб розрахуватися з іншим.
Я позичив у трьох, щоб розрахуватися з одним. А тому іншому й досі винний.
Трясця.
Ньютон-Гейвен.
Хлопці, погляньте на місто, яке воно є, бо сьогодні ми спричинимо тут вибух.
О ні, ні. Дідько.
Хай йому трясця.
Лайно.
Та ні, все гаразд, я на зупинці все зробив.
Знаєте, чому я вас зупинив, сер?
Через занадто голосну музику?
У вас не працює лівий стоп-сигнал.
От уже ці стоп-сигнали. Через них тебе завжди зупиняють.
Я його полагоджу, офіцере.
- Можна ваше посвідчення водія? - Так.
Знаєте що? Воно в моєму гаманцю. А його я забув у клятому спортзалі!
- Маєте якісь інші документи? - Ні, вони всі в спортивній сумці.
Типова ситуація, так?
Я назву вам своє ім'я й адресу, перевірите мене по базі.
Давайте.
Пітер Пейдж.
Бішопс-Гарденс 48, Лондон, Н2 Т12.
- Боже, Гарі! Трясця тобі в пуп! - Навіщо ти назвав моє ім'я?
Не своє ж ім'я мені йому називати!
- А якщо мене заарештують? - Ніхто тебе не заарештує.
Гарі, він співставить твої номерні знаки і його ім'я!
Знаю. А чому, по-твоєму, я назвався Пітом?
Господи, Гарі, у мене власний автосалон. Я молодший партнер.
Це ж...
Покладіться на мене.
Отже, містере Пейдж, яка мета вашого візиту в Ньютон-Гейвен?
Ми всі звідси родом. Хочемо оглянути рідне місто.
Спробуємо підкорити Золоту милю. Може, трохи побешкетуємо.
Гаразд, тільки замініть той стоп-сигнал,
а ще вам варто перевірити вихлоп.
І ще, Пітере.
Не робіть багато шкоди.
Не будемо!
Нічого не розумію.
Усе просто, Піте.
Авто зареєстроване на тебе з 1989 року.
Але я вже тричі переїжджав.
Знаю, і я змінював записи.
Як гадаєш, звідки всі ті штрафні бали?
Господи. Хлопці, розслабтеся.
Перша кільцева розв'язка в Британії Побудовано в 1909 р.
Ти уявляєш, які в тебе можуть бути неприємності?
Не уявляєш, скільки в мене вже неприємностей.
Ти про що це?
Слухай. До чого це все? Що ми взагалі тут робимо?
Наквасимося до смерті.
У вас є плани щодо вечері?
Сьогодні ми будемо трапезувати рідкою субстанцією,
долаючи Золоту милю.
Урочисто почнемо з кухля у "Форпості",
далі за планом "Старий знайомий", "Славетний півень", "Схрещені руки",
"Добрі друзі", "Відданий слуга",
"Двоголовий пес", "Русалка", "Вулик", "Голова короля"
та "Дірка в стіні" - у кожному також по кухлю.
І наостанок - ще один кухоль темного в доленосному "Кінці світу".
Не вимикайте світло, жіночко,
бо хоча у нас будуть сяяти очі, кожен із нас буде п'яним, як чіп.
Путівник по місцевих пабах
"ФОРПОСТ"
Мерщій!
- До 1840 року... - Хай йому трясця.
...у цій будівлі розташовувалося перше поштове відділення міста.
Доки один заповзятливий чоловік не вирішив,
що досить тасувати в цьому приміщенні пошту,
воно краще підійде для невеличкої пивної,
де зможе нализатися стомлений мандрівник. Ходімо.
Це якесь дежавю.
А я взагалі цього не пригадую. Тут зробили ремонт?
Викупила якась велика мережа, так?
Частина загальнонаціональної ініціативи з позбавлення маленьких пабів шарму.
У стилі "Старбаксу". Таке трапляється повсюди.
Але ж цей запах вони не знищать.
Упевнений, вони намагалися.
Доброго вечора, Раймондо. Блудний син повернувся.
Хто сьогодні в почесному списку?
- Скажи ще раз. - Я про список елів.
Ми, сер, зазіхнули на Золоту милю, і ви маєте за честь пустити першу кров.
- Що порекомендуєте? - У нас є лише "Вінок слави".
- Це доречно. - Чого?
- Я Гері Кінг. - Що?
- Розкажіть більше. - Про що?
Про "Вінок слави". Який він - пікантний, пінистий, хмільний?
Може, на язику несподівано розкривається фруктовий присмак?
Це просто пиво.
Тоді нам п'ять кухлів.
Ні. Вибачте. Можна чотири пива і склянку води з-під крану?
Що?
Повірите не можу,
такий молодецький пияка, як ти, цідить якусь дощову воду.
Усе одно, що лев їв би пюре з нуту.
- Це не має сенсу. - Саме так, жодного сенсу.
Тебе дійсно ображає те, що я не п'ю, після того, що сталося?
- Мене ні, а от короля Артура - так! - Це буде цікаво.
А до чого тут король Артур?
Ти справді думаєш, що після битви під Гастінгсом король Артур
- грюкнув дверима свого замку... - Камелот.
...підійшов до бару і сказав: "Вітаю. Можна водички з-під крану?"
Ні, бо за часів Артура не було ніяких кранів.
Саме так. Він би замовив хмільний мед. Це мов король Артур серед пива.
То я не справжній чоловік, бо п'ю воду?
Що це в нас за гомосеки завелися?
Це не надто політкоректно, Гарі.
Не треба риторики в стилі 90-х.
Якщо після гри в регбі непитущий чоловік зайшов у паб,
набитий агресивно налаштованими
кремезними здорованями, і замовив води, від далеко не гомосек.
Щоб піти на таке, ти маєш бути впевненим у собі відчайдухою.
Ти сам зізнався, педику.
Не знаю, чи ти помітив, Гарі, але ми вже давно не підлітки.
І борони Боже, якщо в тебе будуть діти, бо...
Може, вони в мене є.
Тоді готуйся взяти на себе відповідальність...
Ні. В мене дійсно можуть бути діти.
Пам'ятаєте Карен Еґертон, яку я трахнув?
Коли її батьки емігрували в Нормандію, у неї була двотижнева затримка.
Більше вона зі мною не контактувала. Може, вона народила дитину.
Уявіть собі. Маленький французик.
Немає сенсу з тобою сперечатися.
За дітей. Де б вони не були.
- За дітей. - За дітей.
Допивайте. І дьору.
Якого ще "дьору"?
Ти ж не забув, що таке "дати дьору"?
Пам'ятаєш, у класі містера Шеперда висів надпис
із п'єси Шекспіра: "Тікає, за ним женеться ведмідь"?
- "Зимова казка". - Так. Що то за п'єса?
- "Зимова казка". - Саме так.
Якщо треба було швидко піти, ми казали: "Тікає, за ним женеться ведмідь".
Потім: "Тікає, за ним женеться ведмежа Йоґї".
А пізніше: "Робимо йоґї-ноги й дьору",
і, врешті-решт, просто "дьору".
- Хочеш сказати, що вже час іти? - Так. Тут нецікаво, еге ж?
"СТАРИЙ ЗНАЙОМИЙ"
"Старий знайомий". Оце справжній паб.
Так. Це вже інша річ.
Наче ефект дежавю.
Девіде, приятелю, чув новину? Гарі Кінг повернувся в місто.
А хто це?
Як пройшли похорони, Гарі?
Похорони твоєї мами.
Важко знайти потрібні слова.
Якщо в трьох словах:
"Дуже, дуже сумно".
Чи це лише два слова?
Тоді так: "Дійсно дуже сумно".
Так прикро, вона була чудовою жінкою.
Мені дуже подобалася твоя мама.
Мені теж, друже, мені теж.
- Привіт. - Привіт, друже.
Ти вже тут?
Я вже давно тут стирчу. Ти про що?
Знову не там звернула на розв'язці?
Вітаємо у Ньютон-Гейвені.
- Коли в тебе зустріч із близнюками? - Близнюки?
Ми в "Старому знайомому". Якщо хочеш, заїдь сюди.
Так, він тут. Гаразд, побачимося.
Хто це був, О-Мене?
Не називай мене О-Меном, Гарі. А це, якщо цікаво, була Сем.
- Сем тут? - Сем тут?
А це що, кляте відлуння? Так, Сем тут.
Вона приїхала з Манчестера. Завтра ми поїдемо до мами.
І що, вона заїде сюди?
- Спокійно, Стіве, я її перший помітив. - Боже, тільки не це знову.
Ти що, трясця, знущаєшся? Я її перший помітив.
А в тебе така вибіркова пам'ять, еге ж?
Хтось мені це вже казав.
-я. - Ні. Я б запам'ятав.
Я казав тобі, що мені подобається Сем,
а ти за будь-якої нагоди намагався залізти їй під спідницю.
Хлопці, припиніть.
Ти на неї запав лише тому, що вона подобалася мені!
Точно, бо ти грав у шкільній виставі.
- "Кабаре". - "Кабаре". І вона там виступала.
На ній були панчохи в сітку, і в тебе встав прямо на сцені.
Господи.
Не має значення, бо в неї свербіло між ніг на Едріана Кіна.
Я ненавидів того гада.
Можна не згадувати ім'я моєї сестри в контексті
а) свербежу між ніг, б) ерегованого члену Стіва?
Гаразд.
- Вона така ж зваблива? - Я не відповім.
Але чи вона така сама?
- Яка? - Зваблива.
- Привіт, Сем. - Стівен? А ти виріс, чи не так?
- Так, роздався в боки. - Чудово виглядаєш.
Стероїди.
Енді, давно не бачилися.
- Привіт, Піте. - Привіт, Сем.
Як справи, старший братику?
Гарі.
Вількомен. Б'єнвеню. Ласкаво просимо.
Сем. Вип'єш щось?
Стіве, облиш, вона щойно приєдналася до нас.
Сем. Щось вип'єш?
- Горілку з тоніком, дякую, Стівене. - Звісно.
- Я швиденько в туалет. - Гаразд.
Поклик природи.
- Що ти робиш? -А ти?
- Зібралася в туалет. - Ну тоді я теж.
Гарі! Ти геть збожеволів!
Що ти таке кажеш? Ти подала мені знак.
- Який знак? - Пішла в туалет.
Гарі, ти що, серйозно? Ми 20 років не бачилися.
Ти справді вирішив, що я займуся з тобою сексом у жіночій убиральні?
Туалет для інвалідів не працює.
- Гарі, що сталося? - Не знаю, може,
хтось забив туалетним папером унітаз.
Ми ж не знаємо, що в них у головах.
Ні, що з тобою сталося?
Нічого.
Нічого зі мною не сталося. Я той самий Гарі.
Авжеж.
То ти хочеш?
- Олівере, побачимося пізніше. - Ти вже йдеш?
Я думав, зустріч із близнюками в тебе лише за півгодини.
Так, ні. Здається, це твоє.
"Не працює". Це жарт між нами.
Не хочу нічого знати.
- А це що? - Сучасне мистецтво.
Якийсь монумент, так?
Так. Сучасному мистецтву.
Хлопці, знаєте, котра година?
Ще й шостої немає.
Неправильно! Саме час відвідати "Півня"!
Мерщій.
Ходімо.
"СЛАВЕТНИЙ ПІВЕНЬ"
Не поспішай, приятелю.
Дідько, погляньте, хто там.
Безіл. Божевільний Безіл!
Пам'ятаєш? Ми приходили сюди
і слухали його казки про кляті НЛО, людей-ящерів та нацистів-підводників.
Це ж він гнав про те, що Бермудський трикутник насправді квадрат?
Ні, він сказав, що то два рівнобічних трикутника, які утворюють ромб.
- Він був твоїм кращим другом, Стіве, так? - Ні, не був, Гарі.
Він був самотнім і старим, тож мені стало його шкода.
Саме так. Безіле!
Може, не такі ми вже й легенди, як ти вважаєш.
- Гарі Кінг? - Ти за себе розписуйся.
Тобі вхід заборонено.
Повірити не можу, трясця йому. Це ж смішно.
Гарі, повір, воно того не варте.
- Вип'ємо два в наступному. - Хоч усі там вип'ємо, мені начхати.
Треба пити по одному в кожному пабі, інакше все полетить до біса.
Це від початку була хибна ідея.
Чудово.
Довго ще нам це терпіти?
- Це було три паби. Ще дев'ять. - Лишенько.
До біса все. Я зголоднів.
- Перехопимо щось у наступному пабі. - Якщо їжа більш-менш здорова.
Це ж Ньютон-Гейвен.
Точно не центр органічної революції.
Навряд чи це центр хоча б чогось.
Дружина хотіла перейти на органічні продукти, та мені подобається їсти лайно.
У наступному пабі подають лайно! За мною!
Так. Пригадую цей паб.
- Ми святкували тут Новий рік, так? - У 89-му чи 90-му.
Енді, це тоді ти заснув на більярдному столі?
Так. Здається, тоді.
- Протягом шести годин. - Шість годин.
Дякую, що нагадали.
Пам'ятаєш, коли ти прокинувся,
ми сказали, що ти проспав цілий рік і вже 1991,
ти оскаженів і вгатив по годиннику?
Чудова була ніч.
Пітере, тобі вдалося підчепити тоді Еріку Лікс?
Так. Я вважаю це маленькою особистою перемогою.
- Одна зі складу Мармеладного сендвічу? - Мармеладний сендвіч...
Той самий.
Еріка Лікс, Трейсі Бенсон, Бекі Солт. Дві білявки і рудоволоса посередині.
- Мармеладний сендвіч. - Бекі Солт. Трясця.
Цікаво, чим вони займаються зараз?
Може, сам їх і запитаєш?
Ти про що це?
Он за тим столиком саме сидять дві білявки, а посередині рудоволоса.
Трясця, не може бути.
Схоже, ліворуч Еріка Лікс, праворуч Трейсі Бенсон
і за методом виключення посередині залишається Бекі Солт.
Дорослий Мармеладний сендвіч.
Це дуже моторошно.
- Треба запросити їх сюди. - Ні.
Не треба ворушити минуле.
Неприємно дивитися на наші старі потворні пики.
Ти так кажеш, наче ми, дідько, якісь динозаври.
Ми не сильно й змінилися.
- Звісно, Стів трохи погладшав. -Що?
У Піта така сама зачіска, а в Олівера - та сама мітка диявола.
- її вже немає. - Немає.
Це лазерна хірургія, Гарі.
Невелика плата за те, щоб мене не називали клятим О-Меном.
Таким чином можна вивести і твоїх "Сестер милосердя".
Мені й досі подобаються "Сестри".
Добре, інакше тобі було б соромно плавати.
- Не розумію. - Проїхали.
Особисто я радий знову побачити старі знайомі обличчя.
Будьмо, друже.
Вибачте, цей стілець вільний?
Цей стілець на зайнятий?
Бери, друзяко.
Дякую.
- Це часом... - Шейн Гокінс.
- А хіба він не... - Саме так.
Заждіть. Що там за історія з Шейном Гокінсом?
Мені б не хотілося про це згадувати, якщо ви не проти.
Слухай, Піте.
Не можна притлумляти психологічну травму,
пізніше це може призвести до нездатності долати життєві труднощі.
Навіть не знаю, справа навіть не в минулому.
Не в тому, що він наді мною знущався
та що через нього я частіше пропускав школу, ніж через вітрянку.
І навіть не в тому, що він змушував мене під час уроків ховатися в туалеті,
а одного разу вдарив так сильно, що в мене змістилося очне яблуко.
І навіть не в тому, що він зруйнував велику частину мого дитинства.
Ні, справа в тому, що зараз він мене навіть не впізнав.
Він подивився крізь мене, наче все те нічого не значило.
Певно, це дивно звучить, правда ж?
Чарки!
Ч-А-Р-К-И. Чарочки.
Що ти робиш, Гарі?
Я думав, усе зрозуміло. Чарки.
По-перше, Пітер про щось розповідав,
і йому явно було дуже незручно це робити.
- Усе гаразд, Енді. - Ні, Пітере, не гаразд.
По-друге, 12 кухлів - більш ніж достатньо, і, по-третє, я взагалі не п'ю, трясця!
Але ж чарки не рахуються, так?
Ти казав, що хочеш зустрітися, почесати язиками.
Гадаю, ти хотів лише нализатися.
Ми тут не в якості твоїх друзів. Скоріше якісь довбані спільники.
Кумедне слово. "Спільник".
"Гарі Кінг та його спільники".
Гарна назва для гурту, Стіве. Запиши.
Гарі, не будь типовим Гарі.
- Значить он як ми тепер? - Так було з самого початку.
Для того, щоб налигатися, ми тобі не потрібні,
поки що ти й сам непогано справляєшся.
Піду перевірю, чи є автобус до Лондона, якщо хтось хоче зі мною, приєднуйтесь.
Так не можна, це ж особлива нагода. Це наша річниця.
Ніяка не річниця, Гарі. Зараз жовтень, а ми робили це в червні.
Так, але ж річниця з огляду на рік події.
Тоді кожен рік можна назвати річницею!
Це вже не так, як було раніше,
і річ не в тім, що змінилося місто, ми стали іншими.
Нікуди ти не поїдеш, автобуси більше не ходять.
Тоді я повернуся в готель. Ти йдеш?
Сьогодні можна лягти раніше.
А я, певно, піду пошукаю Сем.
Так, я піду пошукаю її разом із Олівером.
Тобто ви все вирішили, так?
Знаєте, що мені здається? Ви всі мені заздрите.
Так, у вас є власні будинки, автівки, дружини, стабільна робота.
Але немає того, що є в мене - свободи.
Ви всі раби, а я вільний і можу робити що захочу і коли захочу.
І ти хочеш ось цього?
Подорослішай, друже. Знайди місце в суспільстві.
Так, але моя мама померла.
Нам усім дуже прикро, але час повертатися додому.
Мені здалося, що ми вдома.
Нічого не можу вдіяти, але мені його шкода.
Дзвонить мама
Hi.
Клята сеча!
Обережно, на підлозі насцято.
Це не я.
А ось моя робота.
Зробив це ще в 90-му.
1990-му.
Вибив зі стіни весь дух.
Не знаю, навіщо. Тоді це здавалося мені важливим.
А ви, хлопці, схоже, непогано розважаєтеся.
Я сьогодні проходжу Золоту милю. Хочете зі мною?
Будемо як ті шестеро мушкетерів.
Я сказав, що проходжу Золоту милю.
Ти вважаєш себе таким крутим, еге ж?
Але ми були крутішими.
Це місто належало нам.
Ми проклали для вас шлях. Протоптали стежину.
Агов! Дивись на мене, коли я до тебе звертаюся!
- Будь ласка, не треба. - Що саме?
Раджу вам не робити цього.
Невже?
Що це?
Поясни все негайно!
- Енді, цей хлопець напав на мене! - Не смій змінювати тему!
Він гепнув мене головою об дзеркало!
Знаєш, із ким я щойно говорив? Із твоєю мамою!
І не з того світу. А з клятого Борнемута.
Це так?
Вона сказала, що вже вісім місяців від тебе не чула.
- Енді... - У нього відпала голова!
Ні, Гарі, цього разу не викрутишся.
Трясця йому в пуп!
Там хтось є.
Енді, бачив...
Трясця йому в пуп, Гарі.
У який, на фіг, пуп?
- Що за на фіг? - Еге ж.
Не може цього бути.
Це точно.
Повірити не можу.
Не кажи.
Повірити не можу, що ти збрехав про маму!
То була свята брехня!
- Яка ще свята? - Вона ж не померла.
Стій, зажди! Ти куди?
- За допомогою. - Ні, не роби цього!
- Не кликати на допомогу? - Невідомо, як далеко це зайде.
- Кому телефонуєш? - Ванессі.
- Хто така Ванесса? - Дружина.
- Навіщо ти їй телефонуєш? - Бо вона моя дружина.
Ти сказав, невідомо, як далеко це зайде.
- Я лише думав про паб. - Та що ти кажеш.
Не можу додзвонитися.
А ти можеш додзвонитися до Сем?
Зв'язок ідеальний, але додзвонитися не можу.
Вибачте, наразі ми не можемо вас з'єднати.
Певно, проблеми з мережею.
Дідько. Це все якось пов'язано.
Це пояснує, чому все пішло шкереберть.
Вони всіх підмінили.
Саме тому ніхто нас не впізнав - ні Безіл, ні Дейв, ні Реймондо.
- Це здалося мені дивним. - Шейн Гокінс.
Саме так. Змінилися не ми, а місто.
Я правий, правда, Енді?
- Енді, я ж правий? - Ти ніколи не помиляєшся.
Що б тут не відбувалося, ми не можемо довіку стирчати в туалеті.
За останні п'ять хвилин до туалету зайшло десятеро,
і жоден поки що звідси не вийшов.
Це викличе підозру.
Може, вони всі геї.
І це гірше, ніж п'ять розчленованих тіл?
Це ж Ньютон-Гейвен.
- Як обстановка? - Нормальна. Цілком нормальна.
Не подобається мені це.
- Що робитимемо? - Доп'ємо пиво.
НЕ ПРАЦЮЄ
Заливаємося й валимо звідси.
- У Лондон? - У паб "Відданий слуга".
- Дідько, ти що, жартуєш? - Так.
Далі в нас "Добрі друзі". Я завжди плутаю ці два паби.
Ти пропонуєш перейти в інший паб?
Заводимо "Звіра" й негайно повертаємося до Лондона!
- Стоп-сигнал не працює. - То не будеш тиснути на гальма!
- Я перебрав зайвого. - Відколи це стало тобі заважати?
Не хочу, щоб Піту нарахували додаткові штрафні бали.
За кермо сяде Енді, він не пив!
От вам і відповідь.
Ще не вистачало, щоб нас зупинила поліція,
бо а) ми всі напідпитку,
б) вони можуть бути до цього причетні, в) у нас руки в крові.
- Це радше схоже на чорнила. - Тоді в чорнилах.
- Уже почали бешкетувати? - Що?
- Це у вас уже п'ятий паб? - Четвертий.
Це навіть не половина. Попереду багато цікавого.
Приємного вечора, Пітере.
Дякую.
Вибач.
Слухайте, ми всім розповіли про те, що підкорюємо Золоту милю.
Ти розповів.
Якщо ми раптово сядемо в Звіра й поїдемо через пагорби,
вони зрозуміють, що нам усе відомо,
але якщо ми продовжимо робити те, що почали,
вони не дізнаються.
- Про що? - Про те, що ми дізналися.
Пропоную закінчити те, що ми почали, а вранці тихенько поїдемо звідси.
- Тобто ти справді пропонуєш... - Пройти Золоту милю до кінця.
Немає сенсу з ним сперечатися.
Допивайте й дьору звідси.
Ми - п'ятеро друзів,
"Схрещені руки"
які сьогодні розважаються.
"Добрі друзі"
- П'ємо. - Пиво.
- У пабах. - Пішли?
Я вже стільки випив, що мені трохи ніяково.
Ми мов набираємося хмільної хоробрості.
Як ті англійські солдати, що перед битвою пили голландський джин,
аби набути суперсили.
Я думав, це для того, щоб притупити відчуття неминучої загибелі.
Саме так. Ми - п'ятеро друзів, які сьогодні розважаються.
"ВІДДАНИЙ СЛУГА"
Мені треба в туалет.
Давай. Ти це заслужив.
Ти непогано тримаєшся, Олівере.
Минулого разу він здався раніше. Я ним пишаюся.
А тобі це все дійсно подобається?
Авжеж, п'ятеро хлопців, які весело проводять час.
Роблять вигляд, що їм весело.
А ти що, лише робиш вигляд?
Якщо ми виберемося звідси живими, я тебе вб'ю.
Ми й досі не знаємо, що відбувається.
Можливо, наші родини в небезпеці.
Так, може, моя мама померла. Цього разу насправді.
- Може, просто когось запитаємо? - Кого?
- Пресвітера Ґріна. Ходімо. - Зажди.
Що ти в біса робиш?
Піду трохи побазікаю з Пресвітером Ґріном.
Хочеш купити наркотики?
Я підійду до нього й обережно перевірю, чи це дійсно Пресвітер Ґрін,
якщо це він, запитаю його, що відбувається,
і, можливо, куплю наркотики.
А якщо він один з них?
Ні, коли ми з Пресвітером домовлялися про продаж зілля,
ми користувалися дуже витонченою азбукою натяків.
Якщо він мене не зрозуміє, тоді він дійсно один з них, і я просто піду геть.
- Наркоту маєш? - Я більше цим не займаюся, Гарі.
- Чим? - Цим.
А чому це ти в костюмі? Бути наркодилером тобі вже соромно?
Ніяких дилерів уже не залишилося, Гарі.
У мене пристойна робота в офісі.
- У тебе був нормальний офіс. - То був чоловічий туалет.
Справи можна вести й у туалеті, нічого такого.
- Відколи ти поїхав, багато чого змінилося. - Я знаю.
- Що тобі відомо? - Дещо.
А саме?
Місто захопили роботи, у яких блакитна кров.
Розмовляй тихіше.
Ти навіть не уявляєш, про що говориш.
- Тоді розкажи нам. - Це не роботи.
Ти хоча б знаєш, що таке робот?
Звісно. Вони роблять так: "Привіт, я робот".
Робот значить "раб", а, повір мені, вони не раби.
- Ти їхній невільник? - Ні, я щаслива людина.
А по обличчю не скажеш.
Гей! Ну що там?
Місто захопили роботи, які насправді не роботи,
- а Пресвітер - їхній бранець. - Це не так.
Ми їдемо звідси вранці. Можемо й тебе забрати.
Я не поїду. Це не те, що ви думаєте. Це заради спільного блага.
- Треворе, ти достатньо сказав. - Так, Треворе, досить язиком чесати.
- Я лише хочу допомогти. - Це тебе не обходить.
Вони самі розберуться.
Хлопці, ви що, роботи?
Слово "робот" пішло від старого чеського слова...
- ..."роботнік"... - ...тобто раб.
- А ми не раби. - Ми дуже щасливі люди.
І не роботи.
Боже, то ці хлопці - роботи?
Ні слова про роботів!
Узагалі тримаємо роти на замку!
Треворе.
Це твій керівник.
-Вітаю, Треворе. - Вітаю, сер.
Але...
Я зрозумів.
Красно вам дякую.
Я щось пропустив?
Твої друзі намагаються допомогти.
Нам не потрібна ваша допомога.
Що ж нам тоді робити?
Краще йдіть собі, куди йшли.
Гадаю, треба робити, як він сказав.
Гаразд.
"ДВОГОЛОВИЙ ПЕС"
Ось ми й прийшли.
- Мерщій! - Гарі!
Гарі!
Давай просто зайдемо, вип'ємо й підемо, добре?
Більше ніяких нових знайомств.
Панове! Блудні сини повернулися!
Може, замовите якийсь ель з нашого почесного списку?
Дозвольте порекомендувати п'ять кухлів "Вінка слави".
- Доречний вибір, що скажеш, Гарі? - Що? Перепрошую, що?
Чудове пиво - пікантне, пінисте, хмільне.
Може, на язику несподівано розкривається фруктовий присмак?
А ви, певно, справжній поціновувач.
Тоді вам відомо, що це вишукана насолода
усіх поганців, священиків і королів та іншого доброго люду.
Будь ласка, п'ять кухлів цього пива.
Вітаю вдома, хлопці.
Не пригадую, щоб він був таким ввічливим.
Він точно один з них.
- Як це може бути? Він мене пригадав. - Невідомо, що вони пам'ятають.
Може, в них вибіркова пам'ять.
Так, типу цього, як його там? Мене.
Може, він один з інших. На кшталт Пресвітера.
Тоді їх досить важко розрізнити.
Так, то він один з тих чи один з тих?
- Заждіть, хто там з них ті? -1 ті, й ті.
Але можна сказати по-різному, ось так: він один з тих чи один з тих?
Треба вигадати їм різні назви.
Одну для людей, які не є роботами, а іншу - для роботів, які не є роботами.
Треба якось розрізняти їх, їх та нас.
Так, займенники трохи збивають з пантелику.
- Так. - Я навіть не знаю, що таке займенник.
Це слово, яке може виконувати функцію іменника,
вказуючи на предмети та їх ознаки.
- Не розумію я цього. - Ти щойно його вжив.
- Правда? - Так. "Це" - займенник.
-Це.
- Що це? - Господи.
Потрібне кляте слово, яким їх можна називати.
Ось цей - порожняк, вона - так само, ті двоє - точно порожняки.
Сем.
Я сам, Стіве.
- Усе гаразд, Сем? - Чортівня.
Як твоя ніч?
Непогано. Начебто.
Що значить"начебто"?
Трохи дивно, правда?
Ти повертаєшся і ніби все те саме, але трохи інше.
Наскільки інше?
Просто дивно.
Дуже дивно?
До чого ти хилиш, Гарі?
Ходімо зі мною.
ТУАЛЕТ
Трясця, Гарі, ти розумієш натяки?
Усе гаразд, я не збираюся схиляти тебе до сексу.
Тоді чому ми в туалеті для інвалідів?
Я повинен тобі дещо сказати прямо зараз,
хіба що ти хочеш зайнятися сексом, тоді я скажу опісля.
Кажи зараз.
Близнюки не здалися тобі трохи моторошними,
якщо не зважати на те, що вони близнюки?
Близнюки необов'язково повинні бути моторошними.
- Лише трохи. - Ти займався з ними сексом.
А) ні і б) як ти дізналася?
А) Це невеличке містечко, б) я не дурна, в) вони мені розповіли.
Гаразд, один раз було, але я був п'яний,
моторошно, бо мені здавалося, що їх четверо.
І я цим не пишаюся. Хіба що трохи.
-І ти хотів мені це сказати? - Ні, ось це...
- Усе гаразд, Сем? - Усе гаразд, Сем?
Я хочу закурити.
- Ноботи. - Може, лжеботи?
Гадаю, треба забути цю тему з роботами.
Стівен?
Що він надумав?
Не хвилюйся, певно, просто хоче трахнути сестру Олівера.
Енді.
Боже, який же він брехливий.
Будь ласка, ПОВАЖАЙТЕ наших СУСІДІВ
Знаю, для вас це не новина.
- Що він сказав, Сем? - Що він сказав, Сем?
Що Ньютон-Гейвен захопили роботи з синьою рідиною всередині, і якщо ми
не робитимемо те, що вони скажуть, вони зроблять нас бранцями.
- І ти йому повірила? - І ти йому повірила?
Звісно, ні.
- Ти йому повірила? - Ти йому повірила?
Що?
- Бачиш? - Ну ж бо, Сем.
Ти ж знаєш, що Гарі Кінгу не можна вірити.
Чортівня.
Сем!
Боже! Кляті потвори, відчепіться!
Дай-но цигарку.
Гарі, що відбувається?
- Я ж розповів тобі в туалеті. - Так, авжеж.
Краще повернімося всередину.
Інакше люди почнуть питати, що тут у біса коїться.
Що тут у біса коїться?
- Стіве, я розберуся. - Із чим?
Сем, він тебе не вартий.
- Що? - Що?
Сьогодні тут коїться казна-що,
але це допомогло мені зрозуміти головне,
і якщо справи дійсно настільки пропащі, я б хотів тобі дещо сказати.
Ти можеш подумати, це через сім кухлів пива, які я випив, але це не так.
Зовсім ні.
Я кохаю тебе, Сем.
І завжди кохав,
і в мене серце крається, коли я бачу, як ти віддаєш себе клятому Гарі Кінгу.
- Слухай, це трохи грубо. - Ні, ти все не так зрозумів.
- Між нами нічого... - Хочу бути відвертим
і розповісти все, як є: наразі я зустрічаюся з інструктором із фітнесу.
їй 26 років,
але я б кинув її і оком не моргнув заради єдиного останнього шансу з тобою.
Стівене, між мною й Гарі Кінгом нічого немає.
Дідько.
Вибач.
Ану забери від неї свої ноги!
Відривай їй голову! Відривай, наче це пляшечка з пігулками!
Синьокровки?
За останні три хвилини ми не вигадали
нічого кращого, ніж Хрясь-хрясь Яйцеголові.
- Нічого. - Що в біса коїться?
Хлопці, придумали, як називати роботів, які не є роботами?
Боюся, у нас повний порожняк.
Ми щойно дали прочуханки двом порожнякам у пивному саду.
- Треба негайно тікати! - Згоден.
Мерщій у "Русалку".
- Стій, що? - Номер вісім.
"Номер вісім"?
- Трясця. - Енді, що відбувається?
Гарі вважає, нам треба продовжувати ходу по пабах, бо вони знають, що ми робимо,
але не знають, що ми знаємо про їхні наміри.
І ніхто не запропонував кращу ідею, тож до біса все.
Що?
Заждіть!
"Русалка"
Хлопці! У мене є краща ідея, я десь тут припаркувала своє авто.
Мерщій до нього! Стівене, скажи їм!
Гарі сказав, нас схоплять, якщо ми спробуємо втекти.
Пізно вже тікати. Заходьте.
ШКІЛЬНА ДИСКОТЕКА
О так.
Дітям це подобається.
Якесь божевілля, правда ж?
Ідеальне місце. Можемо тут сховатися. Я замовлю випивку.
- Чудовий план, О-Мен. - Гей!
А ти пильнуй за порожняками.
Ще б пак.
- Чому ти не зізнався раніше? - У чому?
У тому, в чому зізнався в саду.
Я завжди хотів.
Не міг знайти доречний момент.
Постійно щось заважало.
Ось, тримайте, випийте.
Дякую.
Стівене?
Благаю! Мені є заради чого жити!
- Це я, бевзю. - Безіл!
Щойно я вас угледів, я зрозумів, що слід чекати неприємностей.
Стій. Звідки я знаю, що це справжній ти?
Бо я єдиний, хто розповість тобі правду про Ньютон-Гейвен.
Ти пам'ятаєш події вечора 22 червня 1990?
Ні, але я знаю, хто пам'ятає.
- Тримай. - Овва.
Бачиш когось знайомого?
- Мармеладний сендвіч. - Мармеладний сендвіч.
Вони чудово виглядають.
- Це через освітлення. - Через хміль.
Яка різниця, через що?
Стівене?
Вони прибули тієї ночі. Пам'ятаєш падаючу зірку? То були вони.
Спочатку нічого не сталося.
Вони готувалися, переховувалися під землею.
Незабаром після того, як ви поїхали з міста, люди почали мінятися.
Спочатку один-два чоловіка, потім більше.
Вони замінили впливових людей, взяли під контроль установи,
все змінили, перебудували, переобладнали.
Робили все, щоб змусити нас приєднатися до них.
Я не можу знайти Стівена. Де хлопці?
Розчиняються в натовпі.
Чортівня.
Заміни, які вони провели, не були поганими, навпаки.
Люди стали ввічливішими. Ось як вони це роблять.
Це не вторгнення, це поглинання.
Якщо є така можливість, вони не хочуть позбуватися нас.
Вони радше хочуть, щоб ми стали схожими на них.
Змінити хід наших думок.
Зрівняти нас з усіма іншими.
Щоб ми стали черговою ланкою ланцюга.
Це все нічого, доки ти не скажеш ні.
Тоді тебе замінять.
Щойно вони отримають твою ДНК, ти попався.
Як вони це роблять?
Як захочуть.
Аналізи крові, медсестра в дитсадку, через піт, поцілунки, слину на склянці.
Як по-твоєму, чому я п'ю крізь цю соломину?
Це вже не здається божевільним?
Якщо ти не на їхньому боці, вони створять покірну версію тебе.
Відтворять тебе таким, як ти є, ба навіть зроблять молодшим.
Істота виглядатиме, як ти, матиме твої спогади,
але це лише судина, яка розповсюджує їхню ідеологію.
Довіра, кохання, повага, палке бажання.
Усе це замінили заради прогресу.
І що трапляється з тими людьми, яких замінюють?
Із порожніми оболонками? Не питай мене, що з ними стає.
Чому, яка їхня доля?
Я ж сказав, не питай мене!
Тікай, доки ще є час!
- Безіле? - Тікай, сказано!
Кепські справи.
Сем, як звали хлопця, який тобі подобався у шостому класі? Едріан?
Едріан Кін. А що?
А онде він.
Привіт, Сем. Як життя?
- Сем, треба тікати звідси! - Треба звідси тікати!
- Де хлопці? - Розчиняються в натовпі.
Трясця!
- Гарі! - Ні, лише остання пісня.
Гарі, вона порожняк!
Не будь таким упередженим.
Трясця тобі...
- О так. - Вперед.
- Я й досі привабливий. - Досить уже.
Ходімо.
Овва, ану стривайте. Заждіть.
Куди це ви зібралися?
- Ми йдемо звідси. - Невже? Що сталося?
- У барі був Едріан Кін. - Наволоч.
Тобі він, наче, подобався.
- Едріан Кін мертвий. - Боже.
Едріан Кін загинув 8 років тому в Італії під час аварії мотоцикла.
- Справді? - Певно, в них була його ДНК.
За допомогою неї вони зробили його копію.
Вони знають, як ми влаштовані. Вони все знають.
- Але ж не знали, що Едріан мертвий. - Вони хотіли нас спокусити.
Вони знали, що ці троє спокусяться на дівчат у шкільний формі.
- А кого б вони не звабили? - Трясця, атож.
Доки не пізно, нам треба тікати з міста, подалі за його межі.
- Хто це тобі втовкмачив? - Безіл.
Божевільний Безіл? Бермудський ромб і нацисти-підводники?
Ще одна вдала назва для гурту, Стіве.
Пропонуєш довірити наші життя божевільному старому?
- Він не божевільний! - Може, й ні.
А, може, він порожняк, який хоче виманити нас з міста,
щоб вони розправилися з нами десь на темних дорогах.
Так, ми можемо загинути десь у полі. Ненавиджу поля.
Так. Саме про це я й подумав.
Стівен правий. Треба тікати.
Ні, ми йдемо у "Вулик". План Гарі й досі найкращий серед усіх.
Хвилинку.
Той Олівер, що був у 1990 році, на цей момент уже давно вибув з гри.
Що ти хочеш сказати?
Новий Олівер мені подобається.
Ходімо.
Це ж велика помилка, так?
- Стояти! - Тримайся мене.
Енді, не відставай!
Ось ми й прийшли. Дев'ятий паб.
ПИВНА "ВУЛИК"
Трясця, так!
- Так тримати, Піте! - Горілочка! Навернемо "йоржика".
Не впізнаю цього хлопця.
Проходьте. Енді! Без тебе не почнемо.
Що-що?
Без тебе не зможемо почати.
Так. Хто там пригощає?
Я.
- Містер Шеперд! - А це точно містер Шеперд?
Може, приєднаєтеся до мене, хлопці? Схоже, зайвий кухоль вам не завадить.
Давайте поговоримо про ваше майбутнє.
- Містере Шеперд... - Будь ласка, звіть мене Гаєм.
Гаразд.
Гаю...
Погляньте на нього.
Ви робот?
Хто-небудь знає, що значить робот?
- Так. Я знаю! - Слухаю, Гарі.
Це значить "раб".
Дуже добре, Гарі.
То ви робот, сер?
Ні, Пітере, звісно, я не робот.
- Сер? - Слухаю, Стівене.
Але ж ви на їхньому боці?
Тут немає протилежних таборів, Стівене.
Це не суперництво двох команд.
Річ у тім, щоб працювати разом, як одна команда.
Знаю, це може звучати дивно й трохи моторошно,
але, будь ласка, повірте, все зовсім не так.
Вони тут, щоб допомогти нам, зробити нас кращими і підготувати для більшого.
Вони дещо в нас розгледіли - потенціал.
Там є ціла спільнота інших світів,
які існують у злагоді, мирі й співпраці.
І знаєте що? Вони хочуть, щоб ми до них долучилися.
Це круто, еге ж, шибайголови?
Отже, вони не хочуть заподіяти нам шкоду?
Навпаки, О-Мене, вони прагнуть допомогти нам.
Я не кажу, що вони не здатні на жорсткі міри.
Колись і я вдавався до жорстких мір по відношенню до вас.
Але хто з вас скаже, що не вдячний мені за це?
Певною мірою вони схожі на вчителів.
Суворі? Так. Трохи лячні. Але все це заради того, що ми стали кращими.
Може, підемо кудись і обговоримо це ґрунтовніше?
А це було не ґрунтовно?
Гадаю, цілком зрозуміло, що містер Шеперд хоче сказати...
Енді! Якого фіга?
Так, Енді. Якого фіга?
Трясця йому в пуп!
Люди, ви не залишаєте нам вибору.
Якщо ви не приєднаєтеся до нас добровільно,
ми будемо вимушені вдатися до інших методів переконання.
А тепер, будь ласка...
Ненавиджу це кляте місто!
- Чортівня, а ти важкий. - Вибач.
Трясця його матері!
Енді!
Відривай макітру, друже!
Сем, рідним людям не личить така поведінка.
Сем, ти мене розчарувала.
О-Мен!
Гаразд, Енді.
Припини.
Не обов'язково доводити до цього.
Усе може бути набагато простіше і взагалі безболісно.
Якби ви тільки побачили світло.
Так.
Кому потрібен конфлікт,
якщо можна жити в єдності.
Так. Давайте спробуємо ще раз.
Може, ще по кухлю?
Ні, ми тут уже закінчили.
Так, Гарі, схоже на те.
У Курильню!
-Що? - За мною!
Мерщій!
Сюди!
Люди, це останнє попередження.
Якщо ви не підкоритеся, вас буде...
Люди, підкоріться негайно, інакше наслідки будуть жахливі.
Мерщій!
Лайно.
Дивись, це моє авто!
Спустимося по водостоку.
У мене є краща ідея.
Спускайся по водостоку.
Гаразд, їдь.
Зажди. А як же хлопці?
Довірся мені, я про них подбаю.
- Ти впевнений? - Так, я завжди приземляюся на ноги.
Не впевнена, що це так, Гарі.
їдь уже.
Ти з'ясуєш, що сталося з моїм братом?
Так, звісно, а ще подбаю про Стіві заради тебе, добре?
Він хороший хлопець. Кращий за мене.
Гарі, ти непогана людина, але на роль коханого не підходиш.
Швиденько перепихнутися без зобов'язань в туалеті для інвалідів -
це круто, коли тобі 17 років, але зовсім ні, якщо тобі скоро 40.
Настає час, коли ти мусиш рухатися вперед, а не сунути назад.
Може, якби я тебе не залишив тієї ночі, усе було б інакше.
Справа не тільки в тій ночі, Гарі.
Hi?
Не обов'язково.
Але туалети для інвалідів - це залишиться назавжди?
Так. Вони залишаться між нами назавжди.
О ні.
Де Сем?
Я посадив її в машину.
Що ти зробив?
Посадив у машину. Сказав їй, щоб їхала звідси.
Відрядив єдину з нас тверезу людину, яка могла керувати авто?
- Так. - Ти не міг змиритися з тим,
що вона обере не тебе, а мене.
- Неправда. - Правда, Гарі!
Між нами щось виникло. Ми трималися за руки.
- Я лише хотів допомогти! - Хіба що самому собі!
Боже, я хоч раз вчинив, як слід, а ви, гади, клюєте мене за це.
Овва, це вперше, коли ти зізнався, що неправий.
Я ж сказав, що вчинив правильно!
Авжеж, "хоч раз".
-1 що? - Тобто всі інші рази ти був неправий.
Не обов'язково.
Слухайте, я подумав, буде краще, якщо їй нічого не загрожуватиме.
А ми, Гарі? Хіба ми в безпеці?
З нами буде все гаразд, Піте. Ми ж п'ятеро мушкетерів.
Ні, ми чотири мушкетери.
А звідки ми знаємо, що ти посадив її в машину?
Звідки знаємо, що ти - це справжній ти?
Звісна річ, я - це я!
- Хто ти в біса такий, Гарі? - Я Гарі Кінг.
Є лише один Гарі Кінг. А я можу бути певен, що ви - це ви?
Увесь цей час ми були разом.
Може, ви всі несправжні. Як ти здогадався, що О-Мен - це не О-Мен?
Бо знову з'явилася його родима пляма.
-1 що це доводить? - Слова Безела.
Вони роблять твою копію за твоєю ДНК.
Тому в нього з'явилась родима пляма. Він мов заново народився.
- Мов доросле немовля. - Мов доросля.
Олівер без усього того лайна, яке пережив справжній Олівер.
Лазерна хірургія!
То порожняки й справді такі - як нові?
Не побиті життям, без шрамів.
Стівене, в 1987 році ми грали в крикет, і я випадково штовхнув тебе
на розбиту пляшку, яка ледь не розпорола твою дупу.
-1 що? - Покажи дупу.
- Гарно. - Дякую.
Піте, у 1988 ти дав мені покататися
на своєму скутері "Сузукі", і я переїхав тобі ногу.
Якого фіга?
Заждіть, це інша нога.
Енді, в 1986 ми штрикали ножем між пальців, як у фільмі "Чужі",
і я встромив тобі ніж у середній палець.
Пригадаємо 1997 рік, коли в тебе сталося передозування,
я повіз тебе в лікарню на швидкості в чотири рази більшій за дозволену,
перевернув машину й ледь не ушкодив собі стегнову артерію,
у цей момент дивним чином ти прийшов до тями
й зник у темряві ночі, а мене заарештували
після складної 12-годинної операції.
Покажи або те, або інше.
- Дякую. - Ну а ти?
Це легко.
- Його могли намалювати. - А хіба не всі татуювання малюються?
- Так. - Покажи руку.
- Що? - Покажи руку.
Ні, ні.
Ти впав, коли гарцював на сцені під час випускного балу, й вивихнув лікоть.
У тебе шрам там, де тобі вставили металеву пластину.
Я вам нічого не зобов'язаний показувати Я Гарі Кінг. Я знаю, що я - це я.
А якщо це не я, то звідки мені відомо, що на тій балці в тебе над головою
вирізьблені слова "Король Гарі"?
Але тут вирізьблено не це.
Саме це. Чи ні?
Ні. Тут написано "Король Гей".
Якийсь козел замінив літери!
- Це був я. - Навіщо?
- "Король Гей". - Це геть нічого не значить.
Містер Шеперд дещо пам'ятав, Олівер теж.
Вибіркова пам'ять.
Ми не бачилися з тобою багато років, аж ось ти з'являєшся й тягнеш нас сюди.
Краще покажи суттєві докази того, що ти людина,
інакше ми самі їх пошукаємо.
Докази потрібні?
Ось!
Це доводить, що я людина!
Це доводить, що ти дурний!
Саме так!
- Це Гарі. - Це Гарі.
Нас розшукують усім містом.
Це добре. Якщо всі на вулиці, значить, у приміщенні нікого немає.
Гарі, зажди! Трясця!
Гарі, Гарі! Що ти хотів сказати про приміщення?
Ми ще можемо це зробити!
Що саме?
Нашу ходу по пабах.
"Король Гей".
Пітере?
Пітере.
Я так і думав, що це ти. З тобою все гаразд?
Що зі мною?
Знаю, у школі ми не ладнали.
Бог свідок, я жалкую про це.
Я хотів тобі дещо сказати в пабі,
але мені було дуже соромно через те, що я робив.
Дозволь мені спокутувати свою провину, Пітере. Будь ласка.
- Гарі, ти несповна розуму! - Ми вже далеко зайшли.
Це ж самогубство.
Знаю. Але ми дійдемо до "Кінця світу", навіть якщо ляжемо там кістьми.
А де Піт?
Ненавиджу тебе!
Покидьок! Ненавиджу тебе!
- Піте! Облиш його! - Чому ти це робиш, Пітере?
Ми не хочемо вам зла.
Ходімо, друже! Воно того не варте!
Ні, трясця, варте!
Що він робить?
Дідько.
Пітере...
Мушу сказати, ти мене дуже розчарував, Пітере.
Я вирублю їхнє кляте світло.
Енді! Ні, ні, їх дуже багато.
Піте.
Пітер.
- Треба рушати далі. - Гарі правий.
- У паб "Голова короля". - Саме так.
Що?
Не підемо ми в цей паб. Ми закінчили.
Треба було з самого початку так зробити -
сісти в Звіра й тікати.
Ми валимо звідси і більше ніколи сюди не повернемося.
Або ти сам з нами підеш,
або я оглушу тебе й понесу на собі.
- Обирай. - Гаразд. Гаразд.
Лише подумай, що ти кажеш, адже ти багато випив.
Козел.
Трясця, це ті кляті підлітки.
Тільки не вони.
А це що, в біса, таке?
Не знаю, але точно не сучасне мистецтво.
Дідько, ми в пастці. Де Звір?
Так, гаразд. Ми ось тут, значить, Звір на сусідній вулиці.
І як ми до нього дістанемося?
- Треба пройти крізь нього. - Крізь що?
Трясця, повірити в це не можу.
ТОЛОВА КОРОЛЯ"
Десятий паб.
Мерщій.
Ходімо.
Крізь чорний хід. Давай.
Ось так.
Так, ось він.
Дідько.
Дочекаємося, коли нікого не буде, і рвонемо до Звіра.
Потрібні ключі.
Гарі?
Гарі, що ти робиш?
Хочу виголосити тост.
Гарі, опусти кухоль, добре?
За Олівера й Піта.
А також за нас.
Бо 10 пабів - дуже непогано.
Це так, але з нас досить.
Гаразд.
Майже дійшли.
Номер 10.
Добре.
Так близько.
Ні, ні, ні. Гарі!
Гарі! Гарі!
Відпусти його. Він тебе кинув, чуваче.
Не можу.
Енді!
Гарі! Гарі!
Гарі, повернися! Повернися, йолопе!
"ДІРКА В СТІНІ"
Гарі!
Гарі! Гарі!
Енді, стережися!
Швидше!
Якого...
Сідайте. Сідайте.
Гарі, Енді, сідайте вже, трясця!
Чув, що він сказав, Енді? Сідай, трясця тобі.
У нас обмаль часу!
- Енді! Сюди, швидше! - Стівене!
Тікай!
"КІНЕЦЬ СВІТУ"
Енді.
Увійди в мене.
Гаразд.
Дякую.
- Досить уже з тебе! - Це ж "Кінець світу"!
Я знаю!
Припини!
Облиш мене! Хіба тобі не начхати?
Звісно, що ні. Я серджуся на тебе не просто так!
Я знаю, чому ти на мене пеклом дихаєш. Але я не винен, що ти потрапив у аварію.
Річ не в цьому. Ти мене підвів, чуваче.
Ти ж був Гарі Кінгом. Клятим Гарі Кінгом.
Я б пішов за тобою до кінця. Я так і зробив, трясця тобі!
Тоді не переслідуй мене!
Ні! Останній кухоль.
Дай мені його випити.
У тебе є все, що хочеш.
Про що ти говориш?
Ідеальна робота, будинок, дружина.
Думаєш, воно таке ідеальне?
Вона мене покинула, Гарі.
Три тижні тому перевезла дітей до своєї матері.
Сказала, я не приділяю їм часу. Я намагаюся її повернути.
Але, Бог свідок, я програю.
Але я продовжу боротися, бо тільки так ми виживаємо.
Я щойно видер з живота робота свою обручку, трясця їй в печінку.
Саме так! Ти виборюєш важливі для себе речі.
І чому ж така важлива ця Золота миля?
Бо це все, що в мене є!
Гарі.
КІНГ-ОЗ-січня-1972 Гарі - 153 563 3206
Тобі потрібна допомога, Гарі.
Мені її надали. Знаєш, що вона собою являла?
Купа людей сідали в коло
й розповідали про те, як усе погано.
Приємне проведення часу - для мене дещо інше.
-1 що саме, ось це? - Мені казали, коли лягати спати.
Мені!
Гарі, друже, звідки ти знаєш, що ти п'яний, якщо ніколи не буваєш тверезим?
Я не хочу тверезіти.
Краще, ніж тієї ночі, ніколи не було.
І то мало бути початком мого життя.
Усі ті обіцянки й клятий оптимізм.
Відчуття того, що ми можемо підкорити весь всесвіт.
То була велика брехня.
Нічого не сталося.
Не треба цього робити, Гарі.
Треба.
Будь ласка, зачекайте.
Що ти робиш?
Ні, не йди туди.
Гарі Кінг.
Так?
Гарі Кінг з роду людей.
Так. Чого тобі?
Ми тут, щоб розкрити ваш потенціал,
так само, як ми це зробили з мешканцями численних інших світів.
Невже? І як же ви це робите?
Ми захоплюємо невеликий відсоток населення
з 2 000 точок проникнення по всій планеті.
Так забезпечується максимальне покриття.
Так ми створюємо копії людей, які розповсюджують наші ідеї,
навіваючи їх мирним шляхом.
Наша мета проста - підготувати населення
до участі в нашій галактичній спільноті.
Цей метод вимагає невеликої жертви.
Але що менше замін ми робимо,
тим успішнішою ми вважаємо нашу операцію.
Звісно, ми завжди раді тим, хто робить це добровільно.
Тим, хто співпрацює за власною згодою, ми пропонуємо привабливі стимули.
Можливість знову стати молодим, але зберегти вибіркову пам'ять.
Хіба ти не цього хочеш?
Хіба не завжди цього хотів?
Боже! Який я гарний!
Перевага нашої системи в тому, що виграємо ми всі.
Ніхто не залишається в програші.
Дозволь мені бути світочем твоєї легенди.
Дозволь чоловіку, яким ти став, перетворитися на хлопця, яким ти був.
Hi.
Є лише один Гарі Кінг!
Тоді ти зробив свій вибір, Гарі Кінг з роду людського.
Авжеж, зробив.
Бо, відверто кажучи, хто ви в біса такі, щоб казати нам, що ми маємо робити?
Ми - Мережа, ми прибули сюди, щоб покращити вас усіх.
Хіба вас не дивував прогрес
у світі інформаційних технологій за останні 23 роки?
Hi.
З розвитком засобів зв'язку Земля стала меншою, але кращою.
Це зробили ми, і це лише початок.
Пішла ти, велетенська лампо.
Ви - діти, які вимагають настанови.
Недосконалість недопустима.
Земля не ідеальна, зрозуміло? І люди теж не ідеальні.
І знаєш що? Я теж не ідеальний.
Ось тому існує необхідність нашого втручання.
Чому вся галактика має терпіти цілу планету таких людей, як ви?
Овва, хвилинку.
Хто призначив тебе головним?
Хто ти такий, щоб усіх критикувати?
Ти можеш вважати Гарі козлом,
він і дійсно трохи козел, але ж мій козел.
Дякую, чуваче.
Але він - зло для самого себе, так само, як і Земля є злом для галактики.
Що ти сказав?
Ви знову й знову проходите крізь цикли саморуйнування.
Наразі ваша планета є найменш цивілізованою в усій галактиці.
- Що він сказав? - Що ми - купа невдах.
Гей, бути невдахами - основне право людини.
Наша цивілізація зросла на таких невдахах. І знаєш що?
- Я пишаюся цим. -Ія!
Як там кажуть? "Людині властиво..."
"Людині властиво помилятися".
"Людині властиво помилятися", - тож...
Ми не вважаємо, що ви висловлюєте думку всього людства.
Ви лише двоє п'яних чоловіків.
Троє п'яних чоловіків!
Стіві, малий!
Досить уже! Досить вам, люди!
Авжеж, у тебе великі неприємності. Це ж лише троє довбаних мушкетерів.
Ви повстаєте проти мудрості численних сонячних систем.
Так, ми повстаємо!
Ти ж сказав, що ви прийшли з миром. Одне питання:
скількох людей ви вже замінили в Ньютон-Гейвені?
- Це несуттєво. - Невже?
Хто тут людина? Підніміть руки.
- Я людина. - Один.
-1 я. - Двоє.
Я теж. Але не знаю, чи надовго.
Безіл!
- То скільки їх? Троє? - Ви замінили все місто?
Не все.
Усіх, крім старого божевільного й сумнівних близнюків.
Непогана назва для гурту, Гарі. Запиши її.
- Запишу. - А що з тими, кого ви замінили,
як Пітера та Олівера?
Так, що сталося з людськими оболонками?
Я ж казав тобі, не питати про це!
Зайві судини подрібнюються й переробляються на добриво.
Таким чином вони повертаються в ґрунт, стимулюючи ріст рослинного шару.
Це дуже ефективний спосіб відтворення органічних речовин.
Подрібнюються?
З огляду на наш довгостроковий план, це невелика кількість.
Тобто просто перетворили кількасот тисяч людей на клятий компост?
А як щодо інших міст, ваших точок проникнення?
Вони такі ж успішні, як Ньютон-Гейвен?
Підозрюю, що ми не єдиний глюк у вашій системі.
Дійсно, Мережа зіткнулася з певними труднощами.
Приятелю, щодо Землі, цей шмат не влізе тобі в горло.
Так, бо ми такі войовничі, вперті й безглузді,
що ти навіть уявити собі можеш,
і я маю на увазі не лише Гарі.
Так, тут є багато Гарі Кінгів.
-Але ви сказали... - Я знаю, що я сказав, трясця тобі!
Ваше використання лайки свідчить про незрілість - особисту й усього роду.
А ви сідайте в свою ракету й валіть у свій Леґоленд, курви!
- Не робіть із нас суцільний "Старбакс"! -Так!
Наш обов'язок - кидати вам виклик.
Дай нам спокій, міжгалактична погань.
- Ви не розумієте. - Стули пельку!
- Ми намагаємося... - Ніхто тебе не слухає!
Якби ви лише...
Змирися з цим, ми роду людського, не любимо, коли нам кажуть, що робити.
І щоб ви хотіли робити?
- Ми хочемо бути вільними! -Так!
Ми хочемо робити, що заманеться!
Так.
- Ми хочемо нализатися. - Так.
І чудово провести час.
Саме це ми й зробимо.
Немає сенсу з вами сперечатися. Вас залишать у спокої.
Справді?
Так.
Пішло воно все.
Вони здриснули.
Так, так? Ось вам! Ідіть під три чорти!
Так! Ми перемогли!
Гарі, дьору звідси.
А тут жах, що твориться!
Агов, сюди!
Мерщій!
Лізь.
Швидше!
Молодці.
- Красно дякуємо. - Ви обов'язково мали все зіпсувати.
Авжеж, тепер задоволені?
Безіле, що нам тепер робити?
Те саме, що й раніше.
Тікайте!
Де наш Звір?
Звір мертвий, чуваче.
А знаєш... Знаєш, що найприкріше?
Що?
Я пообіцяв собі, що не помру в цьому місті.
Ти й не помреш.
Удача повернулася до нас обличчям.
Вибач!
- Сем? - Так.
Ти повернулася по нас!
Так. Я збилася зі шляху на розв'язці. Але так, повернулася.
Привіт, Сем, будь ласка, підвези нас до Лондона.
Ти дізнався, що з моїм братом?
Розповімо по дорозі.
Вибачте за цей безлад. Я хотіла прибрати.
- Пробачаємо. Поїхали. - Куди?
Задній хід!
А тепер куди?
Давай прямо!
Ми встигнемо.
Встигнемо.
Ми встигли!
Мені шкода.
Я знаю.
Знаю.
Кожен пам'ятає, де він був, коли на планеті Земля згасло світло.
Я, Гарі, Стівен і Сем - ми стояли прямо біля вимикача.
Гадаю, та ніч була доленосною для всіх.
Ранок наділив слово "похмілля" новим значенням.
Людині властиво помилятися, а Богу - прощати
Ми вирішили пройтись до Лондона, щоб воно розвіялося,
але там головний біль не вщух. Він продовжував мучити.
Ось вам і дихання великого міста.
Знищення Мережі спричинило ланцюгову реакцію,
були знищені всі наші технології,
й ми знову опинилися
в Середньовіччі.
Звісно, не обійшлося без жертв. Декого з них я знав.
Один мій колега, мій двоюрідний брат Пол, мама Гарі.
Ніхто не знав точно, скільки людей загинуло,
бо ми більше ніколи не контактували з іншим світом.
Люди втратили зв'язок.
Зараз нелегко, але жити стало простіше.
Я помирився з дружиною, а це вже дещо.
Ми вирішили, що на тлі загальних негараздів наші проблеми - то дрібниці.
Усі ми перейшли на органічні продукти, але, відверто кажучи,
мені важко пригадати готові продукти, яких мені не вистачає.
"Ріжок"
Щодо порожняків, відбулась дивна річ.
Вони прокинулися.
Десь через тиждень після зникнення Мережі вони наче перезавантажилися,
спробували почати спочатку.
Спершу вони здавалися розгубленими, мов діти, яких розлучили з батьками.
Покинуті, забуті, вони потребували настанови, когось, хто б показав їм шлях.
Відверто кажучи, мені їх шкода.
Мережа була права в одному:
часом ми поводимося нецивілізовано.
Може, ми й справді були б поганим прикладом для всієї галактики.
Олівер знову став агентом з нерухомості.
Людям все одно потрібен дах над головою,
а старий Оллі завжди вмів переконувати.
Певно, і новий вміє.
Справи в нього йдуть непогано.
Я чув, що Пітер повернувся додому у Бішопс-Гарденс.
Певно, його нова оболонка прийшла туди, наче й не було нічого.
Не впевнений, чи помітила щось його дружина.
Може, вона не захотіла помічати. У будь-якому разі, він чудовий батько.
Стівен і Сем усе ж таки зійшлися.
Я цього не очікував.
Вони поселилися в хатині на околицях Лондона.
Але ж непогана така хатинка.
А щодо Гарі, не знаю, що з ним сталося.
Ми розійшлися, більше я його не бачив.
Люди кажуть, що він повернувся до Ньютон-Гейвену. Не знаю, навіщо.
Як на мене, він закінчив там свої справи.
Дивно, але я сумую за ним.
Цікаво, чи сумує він за мною, за хлопцями?
Де б він не був, сподіваюся, він щасливий.
Адже це все, чого він прагнув.
Весело проводити час.
Сподіваюся, він знайшов це не тільки на дні кухля.
Бо справжнє щастя, справжні друзі - це те, заради чого варто жити,
за що варто боротися.
ПОРОЖНЯКИ, ГЕТЬ
ЛЮ-ДИНА
Кляті порожняки.
Довбані роботи.
П'ять склянок води, будь ласка.
Тобі наллю.
Але цю мерзоту не обслуговуватиму.
Боюся, що в нас один за всіх і всі за одного.
Я і мої юні друзі мандруємо в пошуках пригод.
Авантюр, якщо хочете. А відколи нам забажалося втамувати спрагу,
ви, сер, маєте за честь пустити першу кров.
Тож я попрошу вас ще раз,
востаннє,
п'ять склянок води, будь ласка.
Кого ти з себе тут корчиш?
Я? Мене називають Королем.
Ukrainian