Znáte ty noci,
co začnou nenápadně, a pak na ně léta vzpomínáte?
Byl 22. červen 1990, poslední den školy.
Bylo nás pět. Oliver Chamberlain, Peter Page, Steven Prince, Andy Knightley a já.
Říkali mi Král, protože se jmenuju Gary King.
Ollie si hrál na drsňáka, ale dost přeháněl.
Říkalo se mu Pekelník,
protože měl na čele znaménko ve tvaru šestky.
Moc se mu to líbilo.
Pete byl takové děťátko.
Nebyl to zrovna lev salónů, ale uměl člověka pobavit.
A byl ve vatě.
Steve byl super týpek. Hráli jsme spolu muziku a balili holky.
Asi mě vnímal jako konkurenta. To od něj bylo hezké.
Ale můj pravej parťák byl Andy.
Na něho jsem se mohl vždycky spolehnout.
Miloval mě a já jeho. Víte, jak to myslím.
Věděli jsme, že po škole se nám stýskat nebude.
Leda po panu Shepherdovi.
Ten byl prima.
Ptal se mě, co chci v životě dělat.
Povídám, že si chci užívat.
Nevím, proč ho to pobavilo. Já to myslel vážně.
Hlavně tehdy večer.
Newton Haven bylo naše rodné město, naše hřiště a náš vesmír.
A té noci bylo svědkem naší hrdinné výpravy.
Cíl? Dobýt Zlatou míli.
Legendární pivní maratón po dvanácti hospodách.
První pošta, Stará známá,
U kohouta, U zkřížených rukou, Dobří kumpáni,
Věrný sluha, Dvouhlavý pes, Mořská panna, Včelí úl,
Králova hlava, Díra ve zdi...
A náš osud měla zpečetit hospoda Na konci světa.
Jeli jsme mým autem.
Říkal jsem mu Zvíře, protože jezdilo dost divoce.
Tak začala naše cesta mezi muže.
Neztráceli jsme čas a šli na to.
Na první putyku jsme udeřili jako blesk.
Pivo i zábava v plném proudu. Došlo i na hádky,
na dámy, na panáky i na nějaké drama.
A samozřejmě na pití.
V páté putyce nám ještě bylo hej,
tak jsme koupili bylinkové občerstvení
od chlapa, kterému jsme říkali reverend Green.
Pekelník po šestém odpadl, tak jsme pokračovali bez něj.
Ještě že tak. V další hospodě jsem narazil na jeho ségru.
A na WC pro vozíčkáře jsem na ni narazil znova.
Sam s námi chvilku táhla, ale pak jsem jí dal sbohem.
Měl jsem ten večer rande s někým jiným, s pivem jménem Amber.
Po pěti pivech jsme se bouřili proti celému světu.
V Úle se strhla mela,
tak jsme se odebrali na bowling
ZÁKAZ VSTUPU NA TRÁVNÍK
neboli do Kuřárny a tam se všechno podělalo.
Přehnali jsme to s hulením. Pete hodil šavli a musel si lehnout.
Tři poslední putyky jsme vynechali a šlo se domů.
Vzpomínám, jak jsem tam seděl,
pěsti od krve, na triku pivo, na botách zvratky,
a koukal, jak vychází slunce.
A v duchu jsem věděl, že tak dobře už mi v životě nebude.
A něco vám povím.
Měl jsem recht.
Díky, Gary. To bylo velmi poučné.
Chce k tomu někdo něco dodat nebo se Garyho zeptat?
Jsi zklamaný?
- Z čeho? - Že jste nedošli až Na konec světa?
Ne.
Co tedy vlastně chcete?
Chceme být volní!
Chceme dělat, co se nám zlíbí!
Chceme se zlískat a něco si užít.
A to taky uděláme. Pobavíme se.
Dáme párty.
Co tedy vlastně chcete?
Chceme se zlískat a něco si užít.
- Je to kráska. - Jo, ale Zvíře to není.
Ahoj, Petere.
Prokrista! Gary?
Král bývalý i budoucí.
Nebyls ráno před mým domem?
Ne.
- Přísahal bych, že jsem tě zahlédl. - V Bishop's Gardens jsem nikdy nebyl.
Jak se vede?
- Prima. A tobě? - Super.
- A co... - Vanessa?
- Ne. Tvá žena? - Vanessa.
- Jo. Jak se má? - Fajn.
- Už sis vrznul? - Máme dvě děti.
Dvakrát. Ty šukací mašino.
Nezměnili jsme se, co?
Co ten tu dělá?
To nic, tati. V pořádku.
Zdravíčko, pane Pagei.
Čím posloužím, Gary?
- Táta vypadá dobře. - Sháníš auto?
Ne. Obávám se, že konec se blíží.
- Cože? - Konec světa.
Jak to myslíš?
Vždyť víš. Jedna noc. Pět chlapů. Dvanáct hospod.
Boj začíná.
Chceš to znova zkusit?
Ty už po tom netoužíš?
- Nijak zvlášť. - Hele, Petere,
tehdy to nevyšlo, ale teď dojdeme až do hořkého konce.
Nebo ležáku.
- Kdo jako? - Celá parta.
- I Andy? - Jo. Proč by nešel?
- Po té nehodě... - Žádný problém. Jde s námi.
Ale jde o to, jestli jdeš ty.
Musím se přeptat Vanessy.
- Koho? - Manželky.
Odkdy se musíš ptát manželky?
Od svatby.
No tak, copak ti to neschází?
Ta sranda, kamarádství i hádky,
brutální kocoviny s hlavou plnou mravenců.
Možná ty první dvě věci.
Domluveno. Jaké máš teď číslo?
Už deset let mám stejné.
Tak mi ho řekni.
V celé téhle řadě budou okna a u vchodu se to zvedne.
Jaký trotl tu nenosí helmu?
To je Gary King.
Ťuky ťuk.
Co ty tady, Gary?
Máš říct: „Kdo je tam?“
Vidím, kdo je tam. Ty.
Líbí se mi, jak jsi to tu změnil. Trochu tu profukuje.
- Jak se má Selina? - Jsme 10 let rozvedení.
- Já vím, jen se ptám, jak se má. - Prý výtečně.
A máš teď někoho?
Ale jo. Instruktorku z fitka. 26 let.
Ty pedofile. To byl fór. Rád bych ji poznal.
Ne. Proč jsi přišel?
Tys to neslyšel? Dáváme zas bandu dohromady.
Už na baskytaru nehraju.
Ne, myslel jsem naši partu.
Ale kapelu můžem taky oživit.
To sotva. Prodal jsi mi kytaru, abys měl na drogy.
Nikdy si nevzpomenu, jak se jmenuje ta věc nade dveřmi.
Překlad.
Plán je následující. Vrátíme se do Newton Havenu
a dáme Zlatou míli,
ale tentokrát dojdeme až Na konec světa.
Všichni do toho jdou.
Cože? I Andy?
To si piš, ty máčko.
- Andy s tebou bude pít? - S námi.
Jen si to představ, zajedeme do rodného města, dáme pár piv...
- Dvanáct piv. - Jo.
- To je na palici. - Já vím!
O co ti jde, Gary?
Jde o to, že se kruh uzavírá.
Proč by měla dospělost přetrhat naše přátelství?
- Hodně se toho změnilo, Olivere. - To jo.
Ale teď je čas na inventuru.
Inventuru? To fakt zní jako děsná psina.
No tak, ty tam snad nechceš?
Hlavně chci, abys sundal boty z pohovky.
Hele, o mě se neboj. Jasný?
Jdu ti říct, že Gary King je zpátky v sedle.
V sedle? Ty v tom zase jedeš?
Ne, zase mi to šlape.
- Cože? - Nechápeš?
- To je narážka na co? - Bicykl.
- Nechápu. - To neřeš.
- Tak jo. - Hele,
konečně máme šanci dokončit, co jsme začali.
No tak, bude to brutální!
Jsme s prohlídkou hotovi.
Jak se vám tu líbí?
- Nádhera. - Na skvělém místě.
- Fantazie. - Fantastické výhledy.
- Jen... - Cena je trochu mimo naše možnosti.
On vám sleví. Za kolik to je?
- 1,2 milionu. - Kurva fix!
Máte moji vizitku.
Gary, co blbneš?
Taky tě rád vidím, Pekelníku.
- Neříkej mi tak. - Jasně.
- Jak se má ségra? - Fajn.
- Mluví o mně? - Ne.
Takže v pátek si všichni dáme spicha. Odvezu vás tam.
To těžko. Jdu k doktoru.
To jdeš. K tomu nejlepšímu!
- Alkohol totiž léčí. - Jo, pochopil jsem.
No tak, bez tebe to nebude ono.
Kristepane.
Zjistíš, jak se klukům vede. Pochlubíš se, jak si vedeš ty.
Třeba tentokrát dojdeš až do konce.
- Andy fakt jde? - Jo.
- Andy Knightley? - Jasňačka.
A jak jsi ho přesvědčil?
- Pane Knightley. - Felicity.
Přišel za vámi kamarád.
To není kamarád.
- Jsi teď velký šéf, co? - Jo.
Viděl jsem se s kluky.
S Pekelníkem, bejby Steviem a Petertronem.
Já přezdívky dětských kámošů nezapomněl, Gary.
Dostali jsme nápad.
Neříkej.
Jo. Vrátíme se do Newton Havenu.
- Proč? - Máme tam nějaké resty.
To má být fór?
- Pět chlapů. Dvanáct hospod. Padesát piv. - Šedesát.
Jen tak dál, ochmelko.
16 let jsem se nenapil, Gary.
To musíš mít žízeň.
Vrátíme se, pokecáme, jako za starých časů.
Ale tentokrát to dotáhneme do konce.
- Máš velmi selektivní paměť. - Díky.
Ty si pamatuješ pátky večer, já pondělky ráno.
Jo. A proto se vracíme v pátek.
Proč asi už v Newton Havenu nežijeme?
- Netuším. - Je to nudný zapadákov.
Vždycky byl a bude.
Je nudný jen proto, že tam nejsme.
- Nemá cenu se hádat. - Přesně tak. Takže přijď.
Vyzvednu vás na zastávce High Wycombe. V pátek, přesně ve tři.
Ne, Gary.
A proč? Musíš se optat ženušky?
Ne. Ženušky se ptát nemusím.
- Co to děláš? - Ukazuju ti dveře.
To jsou dveře? Není nad nimi překlad.
A jsou ze skla. Není to spíš okno?
Třeba je to dveřokno. To by šlo.
Běž už, Gary.
No jo, no jo.
Kolik to bylo? 600 liber?
- Ještě něco bys měl vědět. - Co?
Máma umřela.
- Kdy? - Před pár týdny.
Rakovina.
To je mi líto.
Vždycky tě měla ráda.
To mi právě připomnělo staré časy.
A zvlášť tu noc, protože jsme byli tak šťastní.
Kluky jsem měl rád jako své bráchy,
ale tys byl vždycky můj nejlepší kámoš.
Rád jsem tě zas viděl.
Pete?
Stevene. Díkybohu.
Měl jsem děsný pocit, že tu budu sám.
Děsných pocitů asi dneska zažiješ víc.
- Určitě se mi to nezdá? - Teď jsi to vystihl. Co tu sakra děláme?
To, co vždycky.
Následujeme Garyho Kinga do země opileckého zapomnění.
Ahoj, Stevene.
Máš se?
Pete. Čau.
Za neohroženého vůdce už ho přece nepovažujeme od roku 1992.
Zvyk je železná košile.
To Garymu vytesají na náhrobek.
Kdepak. Ten nás všechny přežije.
Nebýt to pravda, bylo by to vtipné.
- Moment. - Co je?
Přemýšlím, kdo z nás je největší pako, že sem přišel.
Třeba měl nehodu. Promiň, Andy.
- Promiň. - To nic. V pohodě.
Garyho nehoda by byla to nejlepší řešení pro všechny. Včetně něj samotného.
To snad ne.
Jo.
Vy jste ale banda pošuků.
- Jedeš pozdě. - Kdepak.
Ale jo. Říkal jsi ve tři a jsou skoro čtyři.
Jo, mezi třetí a čtvrtou.
Máš velký problém. Nikdy se nemýlíš.
A to je problém?
Ty sis koupil další Granadu Mark II?
Jak to myslíš?
Vypadá úplně jako auto, co jsem ti prodal v roce 1989.
Vždyť to je ono. Za 300 liber. Skvělá investice.
- Tohle je Zvíře? - Jo.
Plus minus. Trochu jsem ho vyspravil.
Jen jsem měnil brzdy, podvozek, výfuk, sedadla, kola,
obložení, karburátor, převodovku, vlastně celý motor, zrcátka i světla.
Ale jinak je to pořád ta samá kára.
Skoro starožitnost.
Tak jí trochu provětráme faldy.
Pohyb, vocasové, ať nepřijedeme pozdě.
Vracíme se na místo činu. Jako pět mušketýrů.
Mušketýři byli tři, ne?
S d'Artagnanem čtyři.
Kdoví, kolik jich bylo. Dějiny jsou plné bílých míst.
Víš vůbec, že je to jen vymyšlený příběh?
Od Alexandra Dumase.
To se dnes říká i o Bibli.
Že ji napsal Alexandre Dumas?
Nebuď pako. Tu přece napsal Ježíš.
Ale pět mušketýrů zní líp.
Se třema to prokoučovali.
V pěti lidech by totiž mohli dva zhebnout a pořád by tři zbyli.
- Už tam budem? - Jdeme na to!
Soup Dragons! Ty si pamatuju.
- Tos měl nahrané ode mě, co? - Jo, to je ona.
- To je přímo ta kazeta? - Jo. Sleduj!
- Kdes ji našel? - Zůstala v přehrávači.
ODPOČÍVADLO
Hele. Máte někdo hlad?
Vlastně se potřebuju vychcat.
Tomu to ale trvá.
Pokud opravdu chčije.
- Třeba si šel trochu... - Káknout.
To jsem nemyslel.
- Pořád děláš u táty? - Jo. Ale už jsem spoluvlastník.
A ty?
V roce 1998 jsem založil firmu a v roce 2005 ji prodal.
Nemám teď takový stres.
- Ollie? - Reality.
Jsem spolumanažerem elitní realitky v severním Londýně.
Skvělé ceny.
- A ty děláš rodinné právo, Andy? - Ne, firemní.
- A co dělá Gary? - Hraje Need For Speed. Tamhle.
No tak, dělej!
Nezměnil se, co?
Nevím. Konečně mi vrátil těch 600 liber.
- Fakt? Ode mě si 200 půjčil. - Ode mě taky.
To snad ne. To je k neuvěření!
Ale u tebe vlastně ne.
Zaplatíš tím, že uděláš sekeru jinde?
Jen menší sekyrku. Vyrážím klínem klín.
Panečku.
Newton Haven.
Prohlédněte si, jakou má barvu. Dneska ho totiž rozpálíme do ruda.
Ne, ne. Doprčic.
Do hajzlu.
Klid. Šňupnul jsem si na odpočívadle.
Víte, proč jsem vás zastavil?
Kvůli moc hlasité hudbě?
Nesvítí vám levé brzdové světlo.
Zatracená brzdová světla! Furt mě jen brzdí.
Dám to do pořádku, strážníku.
- Mohu vidět vás řidičský průkaz? - Jasně.
Kruci. Mám ho v peněžence a tu jsem nechal ve fitku!
- Jiný průkaz totožnosti nemáte? - Ne. Všechno mám ve sportovní tašce.
To se může stát jen mně.
Dám vám jméno a adresu a vy se mrknete do databáze.
Tak dobře.
Peter Page.
48 Bishop's Gardens, Londýn, N2 T12.
- Gary, kristepane! - Proč jsi mu dal moje jméno?
Přece mu nedám svoje.
- Co když mě seberou? - Neseberou.
Porovná si jméno s espézetkou!
Proto jsem mu dal Peteovo jméno.
Krucinál, Gary, jsem spoluvlastníkem autosalónu.
To je...
Věř mi.
Pane Pagei, co vás přivádí do Newton Havenu?
Pocházíme odsud. Tak se vracíme na místo činu.
Prubneme Zlatou míli. Asi to bude divočina.
To světlo si nechte spravit
a taky si zajděte na emise.
Petere.
Nedivočte moc.
Slibujeme!
Já to nechápu.
Je to jednoduché, Pete.
Ta kára je od roku 1989 pořád napsaná na tebe.
Třikrát jsem se stěhoval.
Přepsal jsem to v techničáku.
Už víš, odkud máš ty trestné body?
Nesmíte hned jančit.
PRVNÍ KRUHOVÝ OBJEZD V BRITÁNII ASI Z ROKU 1909
Víš, co můžeš mít za průšvih?
Takových průšvihů už mám.
Co tím myslíš?
O co tady jde? Proč tu vůbec jsme?
Abychom se zpili do němoty.
Dáte si něco k večeři?
Dnes povečeříme pouze tekutou stravu.
Jdeme totiž Zlatou míli,
kterou zahájíme v lokále První pošta,
načež navštívíme i Starou známou, U kohouta, U zkřížených rukou,
Dobré kumpány, Věrného sluhu,
Dvouhlavého psa, Mořskou pannu, Včelí úl, Královu hlavu
a Díru ve zdi, vše za stejným účelem.
A poslední hořkosladký mok si dáme na osudové konečné, Na konci světa.
Nezhasínejte louče.
Vrátíme se s jiskrou v oku, ale zpití do němoty.
PRŮVODCE PO MÍSTNÍCH HOSPODÁCH
PRVNÍ POŠTA
Pojďte!
- Až do roku 1840... - Kurva.
...tato budova sloužila jako první místní pošta.
Až se jistý podnikavec rozhodl,
že se spíše než na třídění dopisů
hodí na stáčení zlatavého moku,
který by oblažil znavené pocestné. Jdeme.
Je to jako déjà vu.
Tohle si vůbec nepamatuju. Zmodernizovali to?
Koupil to řetězec, co?
Celonárodní akce, která malým hospůdkám sebere osobitý ráz.
Model Starbucks. Jako ze škatulky.
Ale tu vůni neodstranili.
I když se snažili.
Dobrý večer, Raymondo. Ztracení synové se vrací.
Kdo je na seznamu hostů?
- Cože? - Jaká máte piva?
Jdeme Zlatou míli a vás poctíme tím, že tu prolijeme první krev.
- Co doporučujete? - Máme jen Korunní klenot.
- Přiléhavé jméno. - Jak to?
- Jsem Gary King. - Kdo?
- Takže chci slyšet víc. - O čem?
O tom klenotu. Jak pění, zda voní po chmelu.
Má ovocnou chuť, která přetrvá na jazyku?
Je to prostě pivo.
Pět kousků, prosím.
Ne. Čtyři piva a jednu sklenici vody.
Cože?
To snad ne.
Legendární pivař pije dešťovou vodu.
Jako kdyby lev žral hummus.
- To nedává smysl. - Já vím.
Máš fakt problém s tím, že nepiju? Po tom, co se stalo?
- Já ne, ale král Artuš ano! - To bude něco.
Jak ten s tím souvisí?
Myslíš, že když se vrátil z bitvy u Hastingsu
- na Artušův hrad... - Kamelot.
...přišel k baru a povídá: „Chci vodu z kohoutku“?
Ne. V té době kohoutková voda nebyla.
Přesně tak. Dal by si medovinu. Pivo králů.
Když si dám vodu, nejsem dost chlap?
Je to přiteplený.
To se neříká, Gary.
Už nejsou devadesátá léta.
Na abstinenci není nic přitepleného.
Chtěl bych tě vidět, jak po ragby
přijdeš do hospody plné chlapů s pomalovanými ksichty a objednáš si vodu.
To není pro poseroutky. To chce koule.
Teď ses prozradil, buzno.
Gary, nevím, jestli ti dochází, že už nejsme puberťáci.
Jestli nedejbože budeš někdy mít děti...
Třeba je už mám.
Tak se nauč zodpovědnosti...
Ne. Fakt mám možná děti.
Vzpomínáte na Karen Eggertonovou, kterou jsem píchal?
Měla dva týdny zpoždění, když emigrovali do Normandie.
Pak už jsem o ní neslyšel. Třeba měla dítě.
Představte si to. Francouzské dítě.
S tebou se nemá cenu dohadovat.
Na děti. Ať jsou kdekoliv.
Na děti.
Dopijte a brum brum odsud.
„Brum brum?“ Cože?
No přece „brum brum“. Pamatujete?
Ve třídě pana Shepherda byl nápis:
„Odbíhá pryč, medvěda v patách.“ Ze Shakespeara.
- Zimní pohádka. - Jo. Jak se jmenovala?
- Zimní pohádka. - Správně.
Když jsme potřebovali vypadnout, řekli jsme „Medvěd v patách“.
Pak jsme to změnili na „Méďa v patách,“
pak „Méďa, brum brum“
a nakonec jen „brum brum“.
- Říkáš, že máme jít? - Jo, stojí to tu za prd.
STARÁ ZNÁMÁ
Stará známá. Tomu říkám hospoda.
Jo. To je jiná.
Další déjà vu.
Davide, slyšels tu novinu? Gary King se vrátil.
Kdo to je?
Jaký byl pohřeb, Gary?
Tvé mámy?
Těžko pro to hledám slova.
Ale kdybych si měl vybrat tři, řekl bych:
„Hodně, hodně smutný.“
Ne, to jsou jen dvě.
Tak třeba: „Fakt hodně smutný.“
To jo, byla to dobrá ženská.
Měl jsem tvou mámu rád.
Já taky, kámo. Já taky.
- Ahoj. - Ahoj.
Jsi tady?
Jo, už jsem tu dlouho. Co blbneš?
Zase jsi zabloudila na okruhu?
Tohle je Newton Haven.
- Kdy se sejdeš s dvojčaty? - Dvojčaty?
Jsme ve Staré známé. Klidně se stav.
Jo, je tady. Prima. Tak zatím.
Kdo to byl, Pekelníku?
Neříkej mi tak, Gary. Byla to Sam, když tě to tak zajímá.
Je tady?
Sakra, to má být ozvěna? Jo, Sam je tady.
Přijela z Manchesteru. Zítra jedeme za mámou.
A přijde sem?
- Klid, já ji viděl první. - Už zase?
Děláš si prdel? Já ji viděl první.
Ty máš fakt selektivní paměť, viď?
To už někdo říkal.
- Já. - Ne. To bych si pamatoval.
Říkal jsem ti, že se mi Sam líbí,
ale ty ses jí pokaždé cpal do kalhotek.
No tak, hoši.
Šel jsi po ní jen proto, že se mi líbila!
Jo, hrál jsi v té školní hře.
- Kabaret. - Jen proto, že v ní hrála.
Měla ty síťovky a tobě se na pódiu postavil.
Kristepane.
Beztak je to fuk, byla udělaná do Adriana Keanea.
Toho kreténa.
Můžeme vynechat mou sestru v souvislosti
s vagínou a Stevenovým ztopořeným údem?
Dobře.
- Ale pořád je to kus, ne? - Bez komentáře.
No tak je?
- Co že jsem? - Kus.
- Ahoj, Sam. - Stevene? Ty jsi ale vyrostl.
- Jo, do šířky. - Vypadáš skvěle.
Je na steroidech.
Andy, ráda tě zase vidím.
- Ahoj, Pete. - Ahoj, Sam.
Čau, velký brácho.
Gary.
Willkommen. Bienvenue. Vítám tě.
Napiješ se, Sam?
No tak, Steve. Sotva přišla.
Sam. Nenapiješ se?
- Vodku s tonikem. Díky, Stevene. - Jasně.
- Jen si odskočím. - Fajn.
Příroda volá.
- Co to děláš? - Co děláš ty?
- Jdu na záchod. - Vždyť já taky.
Gary! Zbláznil ses?
Co je? Dalas mi náš signál.
- Jaký signál? - Šla jsi na záchod.
Vážně? 20 let jsme se neviděli.
Fakt myslíš, že si to rozdáme na dámách?
WC pro vozíčkáře je mimo provoz.
- Gary. Co se to stalo? - Nevím,
někdo asi spláchnul moc papíru.
netušíme, co se jim honí hlavou.
Ne. Co se to stalo s tebou?
Nic.
Nic. Jsem pořád ten starý Gary.
No to potěš.
Tak vlítnem na to?
- Olivere. Měj se. - Ty už jdeš?
S dvojčaty máš spicha až za půl hodiny.
No jo. Tohle je tvoje.
„Mimo provoz.“ Náš soukromý vtip.
Nechci nic vědět.
- Co to je? - Moderní umění.
To je pomník, ne?
Jo. Pomník modernímu umění.
Chlapi, víte, kolik je?
Ještě nebylo šest.
Omyl! Je nejvyšší čas zajít ke Kohoutovi!
Jdeme.
Tak jo.
U KOHOUTA
Žádný spěch.
No to mě poser. Sledujte.
Basil. Cvok Basil!
Pamatujete, jak nám
tu vyprávěl o ufounech, ještěřích lidech a nacistech pod vodou?
Nezkoušel nám nakecat, že Bermudský trojúhelník je čtverec?
Ne, říkal, že tam dva rovnoramenné trojúhelníky tvoří kosočtverec.
- Byl to tvůj nejlepší kámoš, viď, Steve? - Nebyl, Gary.
Byl starý a osamělý. Bylo mi ho líto.
Máš recht. Basile!
Možná takový místní legendy nejsme.
- Gary King? - Mluv za sebe.
Máš tu zákaz vstupu.
To snad ne. To je k smíchu.
Nech to plavat.
- V příští si dáme dvě. - Klidně všechny.
Když si všude nedáme jedno, je to celý v hajzlu.
Podle mě to už v hajzlu je.
To jo.
Kolik toho ještě musíme snést?
- Máme tři. Zbývá devět. - Bezva.
Kašlu na to. Musím něco sníst.
- V příští putyce si něco dáme. - Pokud to bude aspoň trochu zdravé.
Jsme v Newton Havenu.
Tady biopotravinám pšenka nekvete.
A co tady kvete?
Žena chtěla přejít na bio, ale mně ty nezdravé sračky chutnají.
A v příští je mají! Pohyb!
Jo. Tuhle si pamatuju.
- Neslavili jsme tu Silvestra? - 1989.
Nespals tu na kulečníku, Andy?
Jo. To bylo tady.
- Šest hodin. - Jo, šest.
Díky za připomenutí.
Když ses vzbudil,
řekli jsme ti, žes prospal rok a je 1991.
Pěkně ti z toho hráblo.
To byla skvělá noc.
Nesbalils tu Eriku Leekesovou, Petere?
Jo. Malé osobní vítězství.
- Tu z marmeládového sendviče? - Marmeládový sendvič...
Jo, přesně tu.
Erika Leekesová, Tracy Bensonová a Becky Saltová. Dvě bloncky a uprostřed zrzka.
- Marmeládový sendvič. - Becky Saltová. Krucinál.
Kde je jim asi konec.
Běž se jich zeptat.
Jak to myslíš?
Tamhle sedí dvě bloncky a mezi nima zrzka.
Sklapni.
Erika Leekesová nalevo, Tracy Bensonová napravo,
takže vychází, že uprostřed je Becky Saltová.
Marmeládový sendvič po 20 letech.
Z toho úplně mrazí.
- Měli bychom dát řeč. - Ne.
Nechme minulost spát.
Stačí vidět vaše staré ksichty.
Nedělej z nás staříky. Až tak moc jsme se nezměnili.
- Snad jen Steve se trochu spravil. - Cože?
Pete má pořád stejný sestřih a Oliver svou ďábelskou značku.
- Už ji nemá. - Nemá ji.
Díky operaci laserem.
Zaplatil bych cokoli, aby mi už neříkali Pekelníku.
Co tvé tetování Sisters of Mercy?
Ta kapela mě pořád bere.
Jinak bys nechodil plavat.
- Teď jsem mimo. - To nic.
Já se na ty staré známé tváře koukám rád.
Díky, kámo.
Promiňte? Je volná?
Je ta židle volná?
Jasně, posluž si.
Díky.
- Nebyl to... - Shane Hawkins.
- Ten, co tě... - Jo.
Počkat. Co s ním bylo?
Radši bych to nerozmazával.
No tak. Poslouchej, Pete.
Dusit v sobě dávné trauma
může poznamenat psychickou rovnováhu v dalším životě.
Nevím, vlastně to ani není minulost.
Nejde o to, že mě šikanoval
a zmeškal jsem kvůli němu víc hodin než kvůli neštovicím.
Ani že jsem se před ním celé hodiny schovával na záchodě
a jednou mi dal takovou ránu, že mi vyhřezla oční bulva.
Dokonce ani to, že mi zkazil část dětství.
Jde o to, že mě teď ani nepoznal.
Byl jsem pro něj vzduch. Jako by to všechno pro něj nic neznamenalo.
Zní to divně, co?
Panáky!
Co blbneš, Gary?
Co na tom nechápeš? Panáky.
Peter se nám s něčím svěřoval
a bylo mu při tom všelijak.
- To je dobrý, Andy. - Není, Petere.
Za druhé, ta piva sama o sobě stačí. A za třetí kurva nepiju!
Panáky se nepočítají, ne?
Říkals, že chceš poklábosit.
Ale ty ses jen chtěl zkalit.
Nejsme tu jako tví kámoši, ale jako kumpáni z mokré čtvrti.
Z mokré čtvrti? To zní divně.
Gary King a Mokrá čtvrť.
Jméno pro kapelu, Steve. Zapiš si to.
Nebuď si tak podobný, Gary.
- Myslíš chlast? - Jo, jako vždycky.
Nepotřebuješ nás, aby ses zmrskal,
i samotnému ti to jde dobře.
Podívám se po busu do Londýna. Kdo chce, může se mnou.
To nemůžeš. Slavíme výročí.
Žádné výročí, Gary. Tehdy byl červen. Teď je říjen.
Jo, ale slavíme ten rok, ne?
To můžeš slavit každý rok!
Už to prostě není ono, Gary.
To město se až tak nezměnilo, ale my ano.
Beztak nemůžeš jet, busy už nejezdí.
Tak se vrátím do penzionu. Jdeš taky?
Čím dřív, tím líp.
Asi půjdu hledat Sam.
Půjdu ji hledat s Oliverem.
Takže platí?
Víte, co si myslím? Že žárlíte.
Máte domy, auta, manželky a teplá místečka.
Ale nemáte to, co já. Svobodu.
Jste otroci. Já si můžu dělat, co chci a kdykoli chci.
A to chceš?
Měl bys dospět. Zařadit se do společnosti.
No jo, ale máma umřela.
Je nám to všem moc líto, ale je čas jít domů.
Já myslel, že jsme doma tady.
Stejně je mi ho líto.
MÁMA
Není proč.
Do hajzlu!
Bacha, je tu trochu nachcáno.
Ode mě ne.
Tamhleto je ode mě.
To jsem udělal v devadesátém.
1990.
Praštil jsem do zdi.
Ani nevím proč. Tenkrát mi to přišlo důležité.
Ale vy se tu dneska dobře bavíte.
Jdu Zlatou míli. Nechcete se přidat?
Budeme jako šest mušketýrů.
Řekl jsem, že jdeme Zlatou míli.
Myslíte, že jste děsní borci, co?
Ale my byli lepší.
Město nám leželo u nohou.
Prošlapali jsme vám cestu.
Dívej se na mě, když s tebou mluvím!
- Ne, prosím. - Co ne?
To je špatný nápad.
Vážně?
Co to je?
Jak mi to vysvětlíš?
- Ten kluk mě napadl. - Neuhýbej od tématu!
Vrazil mi hlavu do zrcadla.
Víš, s kým jsem teď mluvil? S tvou mámou!
A nevolala ze záhrobí, ale z Bournemouthu. Kurva fix!
To je fakt mrtvola?
Prý jste osm měsíců nemluvili.
- Andy... - Upadla mu hlava!
Ne, Gary, z tohohle se nevykroutíš.
Co to kurva je?
Obsazeno.
Andy, viděls...
Co to bylo, Gary? Co to kurva bylo?
Co já vím?
- Doprdele. - To jo.
To se mi snad zdá.
Taky nechápu.
To nemůže být pravda.
Já vím.
Nechápu, žes lhal o vlastní matce!
Byla to nevinná lež!
- Jak to? - Vždyť není mrtvá.
Počkat! Kam běžíš?
- Pro pomoc. - To ne!
- Nemám ji shánět? - Nevíme, jak je to rozšířené.
- Komu voláš? - Vanesse.
- Kdo je to? - Manželka.
- Proč jí voláš? - Je to má žena.
Říkals, že nevíme, jak je to rozšířené.
- Myslel jsem tuhle hospodu. - To mě nepřekvapuje.
Nemůžu se dovolat.
A Sam se dovoláš?
Signál mám, ale nedá se dovolat.
Litujeme, ale volané číslo není dostupné.
Asi něco se sítí.
Kristepane. Je to všechno propojené.
Proto se to všechno podělalo.
Lidi nahradili tihle.
Proto nás nikdo nepoznal, Basil, Dave ani Raymondo.
- Hned mi to bylo divné. - Shane Hawkins.
Přesně tak. My se nezměnili, ale město jo.
Nemám pravdu, Andy?
- Nemám pravdu? - Ty máš vždycky pravdu.
Ať se děje cokoli, nemůžeme být na hajzlu věčně.
Za pět minut sem vešlo deset lidí a nikdo se nevrátil.
To bude podezřelé.
Homo hrátky.
To je horší než pět zohavených mrtvol?
Tohle je Newton Haven.
- Jak to vypadá? - Normálně. Velice normálně.
To se mi nelíbí.
- Co uděláme? - Dopijem.
MIMO PROVOZ
Vyžahneme to a rychle odsud.
- Do Londýna? - K věrnému služebníkovi.
- Děláš si srandu? - Počkat.
Dobří kumpáni, ty dvě si vždycky pletu.
Máme jít do další putyky?
Sedl bych do Zvířete a jel do Londýna!
- Mám rozbité brzdové světlo. - Tak nebrzdi!
- Mám upito. - Odkdy ti to vadí?
Nechci Peteovi přidávat další body.
Ať řídí Andy, když abstinuje!
Takže to padá.
To by ještě scházelo, aby nás stavěli poldové.
Za A jsme namol,
za B v tom možná jedou taky a za C máme na rukou krev.
- Spíš inkoust. - Máme na rukou inkoust.
- Tak co, jak divočíte? - Cože?
- Kolik hospod máte za sebou, pět? - Čtyři.
To není ani půlka. To nejlepší vás čeká.
Užijte si večer, Petere.
Děkuju.
Promiň.
Všem jsme řekli, že jdeme Zlatou míli.
Tys jim to řekl.
Když se najednou vypaříme, dojde jim, že něco víme.
Ale když budeme pokračovat podle plánu, nic nevytuší.
- Co jako? - Že to víme.
Dokončíme, co jsme začali, a ráno se tiše vytratíme.
- Počkat. Ty fakt navrhuješ... - Dokončíme Zlatou míli.
Nemá cenu se s ním hádat.
Dopijeme a brum brum.
Jsme jen pětice kámošů,
U ZKŘÍŽENÝCH RUKOU
co si vyšli zapařit.
DOBŘÍ KUMPÁNI
- Pití. - Pivo.
- Hospody. - Jdeme?
Neměl bych tolik pít.
Tomu se říká pití na kuráž, ne?
Angličtí vojáci před bitvou pili holandský gin, aby měli super sílu.
Já myslel, že měl otupit strach ze smrti.
Přesně tak. Jsme jen pětice kámošů, co si vyšli zapařit.
VĚRNÝ SLUHA
Musím na záchod.
Jen běž. Zasloužíš si to.
Držíš se dobře, Olivere.
Posledně až sem nedošel. Jsem na něj pyšný.
Ty si to užíváš, co?
Pět chlapů propaří noc a skvěle se baví.
Předstírají, že se baví.
Ty to předstíráš?
Jestli odsud vyvázneme živí, zabiju tě.
Pořád tápeme ve tmě, Gary.
Jo, našim rodinám možná hrozí nebezpečí.
Máma je možná mrtvá. Tentokrát doopravdy.
- Tak se někoho zeptáme, ne? - Koho?
- Reverenda Greena. No tak. - Počkat.
Co to sakra děláš?
Jdu na pokec s reverendem Greenem.
Chceš koupit drogy?
Rafinovaně vyzvím, zda je to reverend Green,
a pokud ano, zeptám se ho, co se to tu děje
a možná od něj koupím drogy.
Ale co když patří k nim?
S reverendem jsme měli složitý dorozumívací kód
pro nákup rostlinných narkotik.
Když mi neporozumí, patří k nim. Takže prostě odejdu.
- Nemáte drogy? - Už v tom nejedu, Gary.
- V čem? - V tom.
Proto máte oblek? Prodej drog už vám nevoní?
Drogy už nikdo neprodává, Gary.
Mám slušné zaměstnání v kanclu.
- Kancl jste měl i předtím. - Na pánském WC?
Co je na něm špatného?
- Cos odjel, hodně se to tu změnilo. - Já vím.
- Jak moc toho víš? - Trochu.
Kolik je „trochu“?
Město ovládli roboti plní modré tekutiny.
Ne tak nahlas.
Nevíš, o čem mluvíš.
- Tak nám to povězte. - Nejsou to roboti.
Víš vůbec, co to je robot?
Jasně. Robot je prostě robot.
Robot znamená otrok. A oni žádní otroci nejsou.
- Jste vězeň? - Ne, jsem velmi šťastný.
Že tak vypadáte.
Ahoj! Co se děje?
Město napadli roboti, co nejsou roboti.
- Vězní reverenda. - Nevězní.
Vypadneme. Dostaneme vás odsud.
Nikam nejdu. Je to jinak. Je to pro naše dobro.
- Moc mluvíš, Trevore. - Jo, pusu na klíč.
- Jen chci pomoct. - To není tvoje starost.
Budou mít všechno jako na dlani.
Jste roboti?
Slovo robot pochází ze starého českého slova...
- Robotník. - ...neboli otrok.
- To my nejsme. - Jsme velmi šťastní.
A ne roboti.
Pane jo, to jsou roboti?
O nich už ani slovo!
Už ani slovo o ničem!
Trevore.
Volá tvůj řídící orgán.
- Haló, Trevore. - Dobrý den, pane.
Ale...
Chápu.
Fakt děkuju.
Co jsem prošvihl?
Tví kámoši se snažili pomoct.
My vaši pomoc nepotřebujeme.
Tak co máme dělat?
Radši už jděte.
Měli bychom ho poslechnout.
Dobře.
DVOUHLAVÝ PES
A jsme tu.
- Jdeme! - Gary.
Gary!
Dáme pivko a mizíme.
Už žádné bratříčkování.
Pánové! Ztracení synové se vracejí!
Co to bude? Máme bohatý výběr.
Co třeba pět kousků Korunního klenotu?
- Přiléhavé jméno, viď, Gary? - Cože? Prosím?
Lahodný mok. Krásně pění a voní po chmelu.
Má překvapivě ovocnou chuť, která přetrvá na jazyku?
Mluví z vás znalec.
Pak víte, že je to libůstka
pro lumpy, lordy i lokaje, zkrátka pro každého.
Pět kousků, prosím.
Vítejte doma, hoši.
Takhle přátelský nebýval.
Určitě patří k nim.
- Jak to? Pamatuje si mě. - Nevíme, co si pamatují.
Třeba mají selektivní paměť.
Jo, jako ten... Jako já.
Třeba k nim nepatří. Jako reverend.
Těžko se to rozlišuje, co?
To jo. Patří k nim, nebo k nim?
- Počkat. K nim? Ke komu? - Obě dvě skupiny jsou „oni“.
Ale dá se to říct různě. Patří k nim nebo k nim?
Chce to jiné slovo.
Jedno pro lidi, kteří nejsou roboti, a druhé pro roboty, kteří nejsou roboti.
Musíme je odlišit od nás.
Ta zájmena jsou děsně matoucí.
- Jo. - Netuším, co je zájmeno.
Slovo, které funguje i jako podstatné jméno
a v rámci řeči na něco odkazuje.
- Nechápu to. - Teď jsi ho řekl.
- Fakt? - „To“ je zájmeno.
- Ale co? - To.
- Co to? - Ježíši.
Chce to nějaký slovo, ať poznáme, kdo je kdo.
Tohle je dutohlavec a tohle dutohlavka. A tyhle dvě stoprocentně.
Sam.
Vyřídím to, Steve.
- Dobrý, Sam? - Krucinál.
Jak to dneska jde?
Docela dobře.
Proč jen „docela“?
Trochu divné, ne?
Vrátíš se a všechno je stejné, ale trošku jiné.
Jak jiné?
Divné.
Jak divné?
O co ti jde, Gary?
Pojď se mnou.
TOALETY
Kruci, Gary, ty ses nepoučil?
Neboj, o sex mi nejde.
- Proč jsme na záchodě pro invalidy? - Musím ti něco říct.
Ale jestli si chceš vrznout, tak to počká.
Povídej.
Nepřišla ti dvojčata divná, mimo to, že jsou dvojčata?
Že jsou dvojčata, ještě neznamená, že jsou divná.
- Trochu jo. - Tys je píchal.
Za prvé, nepíchal. A za druhé, jak to víš?
Je to malé město a nejsem blbá. A taky mi to řekly.
Jen jednou. Byl jsem ožralej,
takže jsem je viděl čtyři. Fakt úlet.
Nejsem na to pyšnej. Možná trochu.
- Tos mi chtěl říct? - Ne, jde o to...
V pořádku, Sam?
Potřebuju cigáro.
- Neboti? - Co třeba lžiboti.
Pusťme ty roboty z hlavy.
Steven?
Co má za lubem?
Klid, jen chce Oliverovi ojet ségru.
Andy.
Panebože, ten ale kecá.
K SOUSEDŮM BUĎTE SLUŠNÍ
Ale vy o něm víte své.
- Co říkal, Sam? - Co říkal, Sam?
Že Newton Haven obsadili roboti s modrou tekutinou místo krve
a když neuděláme, co chtějí, zotročí nás.
- Věříš mu? - Věříš mu?
Jasně že ne.
- Věříš mu? - Věříš mu?
Co je?
- Vidíš? - No tak, Sam.
Garymu Kingovi se přece nedá věřit.
Krucinál.
Sam!
Pusťte mě, vy obludky!
Nemáš cígo?
Gary, co se to děje?
- Říkal jsem ti to na hajzlu. - To jo.
Nepůjdeme dovnitř?
Ať si lidi nemyslí, že se něco děje.
Co se tu sakra děje?
- Klídek, Steve. - Co je?
Sam, není pro tebe dost dobrý.
- Cože? - Cože?
Dneska jsme zažili šílený věci,
takže jsem si srovnal hodnoty.
A jestli je všechno fakt tak v hajzlu, musím ti něco říct.
A nemysli si, že ze mě mluví těch sedm piv.
Tak to není.
Miluju tě, Sam.
Vždycky jsem tě miloval
a strašně mě bolí, když vidím, že mrháš city na toho kreténa Garyho Kinga.
- Nepřeháníš trochu? - Tak to vůbec není.
- Nic mezi námi... - Abych ti nic netajil,
musím ti říct, že chodím s instruktorkou z fitka.
Je jí 26 let,
ale ve vteřině bych ji nechal, kdybych u tebe měl naději.
Stevene, mezi Gary Kingem a mnou nic není.
Do hajzlu.
Promiň.
Sundej z ní ty haksny!
Utrhni jí hlavu! Jako víčko od láhve.
Modrokrevníci?
Za poslední tři minuty nezaznělo
nic lepšího než Vaječné skořápky.
- Špica. - Co se sakra děje?
Vymysleli jste jméno pro roboty, co nejsou roboti?
Nakonec asi dutohlavci.
Právě jsme se na zahrádce porvali se dvěma dutohlavkama.
- Musíme hned vypadnout! - Dobře.
Razíme k Mořské panně.
- Cože? - Osmá putyka.
Osmá putyka?
- Ksakru. - Andy, co se děje?
Gary tvrdí, že máme v pivním maratónu pokračovat. Vědí sice, co děláme,
ale nevědí, že o nich víme.
Nikdo nemá lepší nápad, tak do toho jdeme.
Cože?
Počkejte!
MOŘSKÁ PANNA
Kluci! Mám lepší nápad. Parkuju kousek odsud.
Pojďte, odvezu vás. Stevene, řekni něco!
Gary říkal, že když přestaneme, dostanou nás.
Přestat? Nepřipadá v úvahu. Prosím.
ŠKOLNÍ DISCO
Páni.
Takhle se dneska paří.
Není to moc ujetý?
Ne, super. Tady se ukryjeme. Skočím pro pití.
- Prima plán, Pekelníku. - Hej!
A bacha na dutohlavce.
Jasně.
- Proč jsi nic neřekl? - O čem?
O tom, cos mi řekl v té zahrádce.
Mockrát jsem chtěl.
Ale nikdy nebyla ta pravá chvíle.
Vždycky do toho něco vlezlo.
Už se to nese, vyklopte je tam.
Díky.
Stevene?
Ne, prosím! Mám najednou proč žít!
- To jsem já, ty hňupe. - Basile!
Já věděl, že vaše ksichty nevěstí nic dobrého.
Počkat. Jak vím, že jsi to opravdu ty?
Protože jen já ti řeknu pravdu o Newton Havenu.
Vzpomínáš si na události z 22. června 1990?
Ne, ale znám někoho, kdo si vzpomene.
- Tumáš. - Dík.
Vidíte nějakou známou tvář?
- Marmeládový sendvič. - Marmeládový sendvič.
Ale že jim to sekne.
- To dělá to světlo. - Nebo chlast.
To je fuk.
Stevene?
Té noci přiletěli. Pamatuješ na tu padající hvězdu? To byli oni.
Nejdřív se nic nedělo.
V tichosti se připravovali. V podzemí.
Ale brzy potom, co jste odjeli, se lidi začali měnit.
Nejdřív jen pár lidí, ale pak víc.
Nahradili místní hlavouny, takže ovládli všechny instituce.
Všechny a všechno předělali.
Všechno pro to, abychom se k nim přidali.
Nemůžu najít Stevena. Kde jsou ostatní?
Splývají s davem.
Krucifix.
Náhradníci nejsou zlí, naopak.
Lidi jsou mnohem přátelštější. V tom je základ jejich úspěchu.
Není to invaze, ale fúze.
Nechtějí se nás zbavit, pokud to není nutné.
Jen nás chtějí předělat k obrazu svému.
Změnit naše myšlení.
Propojit nás s ostatními,
jako další článek jejich řetězu.
Což je prima, pokud se nevzepřeš.
V tom případě tě nahradí.
Jakmile získají tvoji DNA, mají tě v hrsti.
A jak ji získají?
Různě.
Krevní testy, vlasy, pot, líbání, sliny na okraji sklenky.
Proč myslíš, že piju tímhle šíleným brčkem?
Teď praštěně nevypadám, co?
Když nejsi na jejich straně, vytvoří tvou kopii, kterou ovládají.
Dokážou tě přesně naklonovat a dokonce ti vrátit mládí.
Vypadá jako ty, má i tvé vzpomínky,
ale je to jen hlásná trouba jejich poselství.
Důvěra, láska, respekt, touha.
Nahrazeni ve jménu pokroku.
A co se stane s lidmi, které nahradí?
S těmi prázdnými? Na to se radši neptej.
Proč? Co se s nimi stane?
Říkal jsem, aby ses mě neptal!
Běž! Zmiz, dokud je čas!
- Basile? - Běž, povídám!
Tohle nevypadá dobře.
Sam, který kluk se ti na střední líbil? Adrian?
Adrian Keane. Proč?
Tamhle je.
Ahoj, Sam. Jak jde život?
- Sam, musíme rychle pryč! - Musíme pryč!
- Kde jsou ostatní? - Splývají s davem.
Do hajzlu!
- Gary! - Ještě jednu písničku.
Gary, je to dutohlavka!
Nesuď tak přísně.
Krucinál...
- Jo. - No tak.
- Pořád válím. - Tak dost.
Jdeme.
Kam ten spěch?
Kam všichni jdete?
- Pryč. - Ale proč?
- V tom baru byl Adrian Keane. - Kretén.
Já myslel, že se ti líbí.
- Adrian Keane je mrtvý. - Panebože.
Před osmi lety se v Itálii zabil na motorce.
- Fakt? - Asi mají jeho DNA.
Takže ho z ní naklonovali.
Ví, jak nás dostat. Ví všechno.
- Nevěděli, že je Adrian mrtvý. - Ví, co na nás platí.
Věděli, že půjdou po holkách ve školním stejnokroji.
- A kdo ne? No ne? - To si piš.
Musíme z tohohle města vypadnout, než bude pozdě.
- Od koho to všechno víš? - Od Basila.
Toho cvoka? Věřil na Bermudský kosočtverec a akvanacisty.
Další prima název pro kapelu, Steve.
Svěřuješ naše životy starému cvokovi?
- Není to cvok! - Možná ne.
Nebo patří k nim a láká nás za město
na temné polní cesty, aby nás mohli vyřídit.
Jo, co když nás odkráglují na poli? Pole nesnáším.
Moje řeč.
Steven má pravdu. Měli bychom jet.
Ne, jdeme do Včelího úlu. Garyho plán je pořád nejlepší.
Počkat.
V roce 1990 byl Oliver touhle dobou už mimo soutěž.
Co tím chceš říct?
Ten nový Oliver se mi líbí.
Jdeme.
Děláme chybu, že jo?
- Počkejte! - Drž se u mě.
Andy, pojď!
A jsme tu. Devátá hospoda.
VČELÍ ÚL
Jo!
- To je panečku přístup! - Panáčku? Jo, dáme panáky.
Já tě nepoznávám.
Pojď, Andy! Bez tebe to nemůže začít.
Cože?
Bez tebe nemůžeme začít.
Kdo platí tuhle rundu?
Já.
- Pan Shepherd! - Je to on?
Posaďte se, děti. Drink vám jen prospěje.
Promluvme si o vaší budoucnosti.
- Pane Shepherde? - Klidně mi tykejte. Jsem Guy.
Dobře.
Guyi...
Ukaž se.
Jsi robot?
Ví někdo, co znamená slovo robot?
- Já to vím! - Ano, Gary.
Znamená to „otrok“.
Výtečně, Gary.
A jste robot?
Ne, Petere, jistěže nejsem.
- Pane? - Ano, Stevene?
Ale jste na jejich straně.
Tohle není o žádné straně, Stevene.
Není to nějaké sportovní klání.
Jde o týmovou práci.
Možná vám to přijde divné a trochu strašidelné,
ale není se čeho bát, věřte mi.
Chtějí nám pomoct. Vylepšit nás. Abychom měli na víc.
Vidí v nás potenciál.
Tam nahoře je obrovské společenství různých světů,
a všechny spolupracují a žijí v míru.
A teď chtějí, abychom se přidali.
Prima nápad, ne?
Takže nám nechtějí ublížit?
Vůbec ne, Pekelníku. Chtějí nám pomoct.
Ne že by neuměli přitvrdit.
I já na vás kdysi musel být občas tvrdý.
A dneska jste mi za to vděční.
V mnoha ohledech jsou jako učitelé.
Přísní, až z nich jde trochu strach. Ale myslí to s námi dobře.
Tak co kdybychom si o tom někde pořádně promluvili?
Tohle nebylo pořádně?
Pan Shepherd chce asi říct, že...
Do hajzlu, Andy!
Ano, Andy. Do hajzlu!
Do hajzlu!
Lidé, nedáváte nám na vybranou.
Když se k nám nepřidáte dobrovolně,
budeme nuceni použít jiné přesvědčovací metody.
Teď prosím...
Já tohle zasraný město nesnáším!
- Ty se proneseš. - Promiň.
Doprdele!
Andy!
Rozmáčkni mu melouna!
Sam, jsi na mě jako na cizího.
Sam, zklamala jsi mě.
Pekelníku!
Dobrá, Andy.
To by stačilo.
Nemusí to takhle skončit.
Mohlo by to být mnohem jednodušší a naprosto bezbolestné.
Kéž byste se nechali osvítit.
Ano.
Nestojíme o spory,
ale o sounáležitost.
Ano. Zkusíme to znovu, co vy na to?
Dáme ještě rundu?
Ne, tady jsme skončili.
To máš asi pravdu, Gary.
Kuřárna!
- Cože? - Dělej!
Honem!
Tudy!
Lidé, toto je poslední varování.
Pokud neuposlechnete, budete...
Podřiďte se, nebo ponesete následky.
Jdeme!
Do hajzlu.
Hele, moje auto!
Slezeme po okapu.
Mám lepší nápad.
Slez po okapu.
Jeď pryč!
A co ostatní?
Nech to na mně. Zvládnu to.
- Určitě? - Jo, mně se nikdy nic nestane.
Tím si nejsem jistá.
Jeď.
Zjistíš, co se stalo bráchovi?
Jasně. A dám ti pozor na Stevieho.
Je to prima chlap. Lepší než já.
Gary, nejsi špatný chlap, ale jako partnera si tě neumím představit.
Rychlé číslo na záchodech pro invalidy
je docela prima, když ti je 17, ale ne když ti táhne na čtyřicítku.
Někdy se musíš začít dívat dopředu, ne dozadu.
Kdybych tě tam tenkrát nenechal, mohlo být všechno jinak.
Jen o ten večer nejde, Gary.
Fakt ne?
Ne, o to nejde.
Ale to WC bude navždy v nás.
Jo, už bude navždy v nás.
To ne.
Kde je Sam?
Posadil jsem ji do auta.
Cože?
Jo. Poslal jsem ji pryč.
Jedinýho člověka dost střízlivýho, aby mohl řídit?
- Jo. - Neunesl jsi fakt,
že mě má radši než tebe.
- To není pravda. - Ale je, Gary!
Už jsem se s ní držel za ruku.
- Chtěl jsem pomoct! - Leda tak sám sobě.
Pro změnu udělám něco správnýho a vy mě sprdnete.
Páni, poprvé slyším, že bys přiznal chybu.
Řekl jsem „něco správnýho“!
Jo, ale „pro změnu“.
- No a? - Takže jinak děláš špatné věci?
To nutně ne.
Jen jsem chtěl, aby byla v bezpečí.
A co my, Gary? Jsme v bezpečí?
Neboj, Pete. Pět mušketýrů má pro strach uděláno.
Už jen čtyři mušketýři.
Moment. Jak poznáme, žes ji fakt posadil do auta?
Jak poznáme, že jsi to fakt ty?
Jasně že jsem to já!
- A co jsi sakra zač, Gary? - Jsem Gary King.
Ten je jen jeden. Ale jak poznám, že jste to fakt vy?
Celou dobu jsme byli spolu.
Někoho mohli vyměnit. Jak jsi prokoukl nepravého Olivera?
Měl zpátky to znamínko na čele.
- A co to dokazuje? - To, co říkal Basil.
Zkopírují si naši DNA.
Proto měl znamínko. Byl nový, jako mimino.
- Dospělé mimino. - Jeho klon.
Nezažil nic z toho, co pravý Oliver.
Laserový zákrok!
Takže jsou bez poskvrnky?
Žádné opotřebení ani jizvy?
V roce 1987 jsem tě při kriketu srazil na láhev.
Zařízla se ti do zadku.
- No a? - Ukaž jizvu.
- Pěkná. - Díky.
Pete, v roce 1988 jsi měl Suzuki padesátku,
půjčils mi ji a já ti přejel nohu.
Cože?
Počkat. To byla ta druhá.
Andy, v roce 1986 jsme zkoušeli bodání mezi prsty jako ve Vetřelcích
a já tě bodl do prostředníku.
A co prosinec 1997, kdy ses předávkoval
a já tě vezl do špitálu se dvěma promile v krvi?
Převrátil jsem auto a skoro si přeřízl stehenní tepnu.
Ty ses najednou zázračně probral
a utekl jsi do noci, zatímco mě
po dvanáctihodinové operaci zatkli.
Vyber si, kterou chceš.
- Děkuju. - A co ty?
To je snadný.
- To ti mohli nakreslit. - Copak se nekreslí všechny?
- Jo. - Ukaž ruku.
- Cože? - Ukaž ruku.
Ne, ne.
Na plese v kvintě jsi blbnul na pódiu, spadl jsi dolů a vykloubil si loket.
Máš tam jizvu po kovovém implantátu.
Já vám nic ukazovat nemusím. Jsem Gary King. Já vím, kdo jsem.
Jak bych jinak věděl, že na tom trámu nad tebou
je vytesáno „Král Gary“?
Ale tam není „Král Gary“.
Ale je. Nebo ne?
Ne. Je tam „Král Gay“.
Nějakej kretén seškrábal to „R“!
- To jsem byl já. - A proč?
- „Král Gay“. - To beztak nic neznamená.
Shepherd si taky ledacos pamatoval, i Oliver.
Selektivní paměť, pamatuješ?
Ozveš se nám po letech a zavedeš nás sem.
Koukej dokázat, že jsi člověk,
jinak si to ověříme sami.
Chceš důkaz?
Tady je!
Je to dost lidské?
Je to pěkně uhozené!
Přesně tak!
- To je Gary. - To je Gary.
Hledá nás celé město.
To je dobře. Když všichni hledají venku, není nikdo uvnitř.
Gary, počkej! Do hajzlu!
Gary! Co myslíš tím „uvnitř“?
Pořád to můžeme dokončit!
Ale co?
Pivní maratón.
„Král Gay.“
Petere?
Petere.
Hned jsi mi byl povědomý. Jsi v pořádku?
Cože?
Vím, že jsme ve škole moc nevycházeli.
Je mi to fakt líto.
Chtěl jsem něco říct už v hospodě,
ale děsně jsem se styděl, co jsem ti prováděl.
Smažeme to, Petere? Prosím.
- Tobě přeskočilo! - Zašli jsme moc daleko.
To je sebevražda.
Já vím. Skončíme Na konci světa, kdyby nás to mělo stát život.
Kde je Pete?
Nenávidím tě!
Ty hajzle! Nenávidím tě!
- Pete! Nech toho! - Proč to děláš, Petere?
Nechceme vám ublížit.
No tak, nestojí to za to!
To teda kurva stojí!
Co to dělá?
Do hajzlu.
Petere...
Hodně jsi mě zklamal, Petere.
Rozmlátím jim ciferník.
Andy! Ne, je jich moc.
Pete.
Petere.
- Musíme jít. - Gary má pravdu.
- Musíme do Královy hlavy. - Jo.
Cože?
Tam prostě nejdeme. Končíme.
Uděláme, co jsme měli udělat hned. Sednout do Zvířete a zmizet.
Zmizíme a už se tu neukážeme.
Buď s námi půjdeš po dobrém,
nebo tě složím a odtáhnu.
- Vyber si! - No jo, dobře.
Ale trochu se poslouchej. Jsi pod parou.
Ty grázle.
Ksakru, to jsou ti spratci.
Už zase?
Co to sakra je?
Nevím, ale moderní umění rozhodně ne.
Sakra, jsme v pasti. Kde je Zvíře?
Dobrý. Jsme tady. Zvíře parkuje ve vedlejší ulici.
Jak se tam dostanem?
- Musíme projít. - Kudy?
To snad ne.
KRÁLOVA HLAVA
Číslo deset.
Rychle.
Honem.
Zadním vchodem. Rychle.
Tudy.
Tamhle je.
Do hajzlu.
Počkáme, až bude klid, a přeběhneme k autu.
Potřebujeme klíčky.
Gary?
Gary, co to děláš?
Jen přípitek.
Polož to pivo.
Na Olivera, Petera
a na nás.
Deset hospod, to není špatné.
To ne, ale tady končíme.
Fajn.
Jsme tak blízko.
Desítka.
Dobře.
Tak blízko.
Ne, ne, ne. Gary!
Gary! Gary!
Nech ho. On tě taky opustil.
Nemůžu.
Andy!
Gary! Gary!
Gary, vrať se! Vrať se, ty magore!
DÍRA VE ZDI
Gary!
Gary! Gary!
Andy, bacha!
Dělej!
Co to...
Nastupte si. Honem.
Gary, Andy. Vlezte kurva dovnitř!
Slyšels, Andy. Vlez si dovnitř.
Nemáme čas!
- Andy! Dělej! - Stevene!
Běž!
NA KONCI SVĚTA
Andy.
Chci tě cítit uvnitř.
Dobře.
Díky.
- Už máš dost! - Jsme Na konci světa!
Já vím!
Přestaň!
Nech mě! Co ti na mně záleží?
Jasně že mi na tobě záleží. Proč mám asi na tebe takovej vztek?
Já vím, proč máš na mě vztek. Ale já se s tím autem nevyboural.
O to nejde. Ale nechals mě ve štychu.
Tys byl Gary King. Byls král.
Šel bych za tebou na konec světa. Až sem!
Tak už za mnou nechoď!
Ne! Už jen jedno.
Dopřej mi ho.
Máš všechno, co chceš.
Jak to myslíš?
Máš super práci, dům a ženu.
Myslíš, že je všechno super?
Opustila mě, Gary.
Před třemi týdny odvezla děti ke své matce.
Prý jsem málo doma. Snažím se ji získat zpět.
Nejde mi to.
Ale budu bojovat dál. Jen tak se dá přežít.
Právě jsem vyrval robotovi z břicha svůj snubák.
Jo! Bojuješ za to, co je důležitý.
Ale co je tak důležitého na Zlaté míli?
Nic jinýho nemám!
Gary.
Potřebuješ pomoc, Gary.
Tu jsem zkusil. Víš, jak vypadá?
Hodně lidí sedí v kruhu
a mluví o tom, v jakým byli svrabu.
Tak si pomoc nepředstavuju.
- A takhle jo? - Říkali mi, kdy si mám jít lehnout.
Mně!
Gary, jak poznáš, kdy jsi v lihu, když nikdy nejsi střízlivý?
Já nechci vystřízlivět.
Ta noc byla vrchol mého života.
Přitom to měl být jeho začátek.
Ty přísliby a zasranej optimismus.
Ten pocit, že změříš síly s celým vesmírem.
Byla to velká lež.
Nic se nestalo.
Nemusíš to dělat, Gary.
Ale musím.
Nehýbejte se, prosím.
Co blázníš?
Ne, nechoď tam.
Gary King.
Ano?
Člověk Gary King.
Jo. Co chcete?
Chceme rozvinout tvůj potenciál,
jako jsme to udělali u nespočetně světů v galaxii.
Fakt? A jak se vám to povedlo?
Přisvojíme si malé procento obyvatel
na 2 000 kontaktních místech planety, kde došlo k penetraci.
To zajistí maximální pokrytí.
V nich vytváříme napodobeniny, které šíří naši ideologii
pomocí nenásilné indoktrinace.
Náš cíl je prostý: připravit obyvatelstvo
na účast v našem galaktickém společenství.
Tato metoda vyžaduje malou oběť.
Ale čím méně lidí nahradíme,
tím považujeme svou operaci za úspěšnější.
Samozřejmě vítáme dobrovolníky.
Těm, kdo se s námi spojí, nabízíme zajímavé výhody.
Možnost být znovu mladý a ponechat si některé vzpomínky.
To není špatné, co myslíš?
To jsi přece vždycky chtěl.
Panebože! Mně to ale sekne!
Krása našeho systému tkví v tom, že vyhrává každý.
Nikdo neprohrává.
Dál ponesu prapor tvé legendy.
Ať se muž, kterým ses stal, převtělí do kluka, kterým jsi byl.
Ne.
Gary King je jen jeden.
Sám sis vybral, člověče Gary Kingu.
To ano.
Kdo vůbec jste, že nám tu chcete rozkazovat?
Jsme Síť a chceme vás jen pozdvihnout.
Neudivuje tě ten pokrok
informačních technologií za posledních 23 let?
Ne.
Jak roste propojenost, Země se stále zmenšuje a zlepšuje.
To je naše práce a chceme v ní pokračovat.
Jdi se vycpat, ty obří lampo.
Jste jako děti, co potřebují vedení.
Pro nedokonalost tu není místo.
Země není dokonalá. Ani lidé ne.
Ani já nejsem dokonalý.
A právě proto musíme zasáhnout.
To má celá galaxie snášet planetu plnou lidí, jako jsi ty?
Pomalu, pomalu.
Kdo vám svěřil velení?
Kdo jste, že chcete někoho kritizovat?
Možná vám Gary přijde trochu jako pošuk,
což on taky je, ale je to můj pošuk.
Díky, kámo.
Ale brzdí sám sebe, tak jako Země brzdí celou galaxii.
Cože?
Znovu a znovu procházíte sebedestruktivními cykly.
Vaše planeta je momentálně nejméně civilizovaná v celé galaxii.
- Co to říkal? - Že jsme parta sráčů.
Lidi mají právo být sráči.
Naši civilizaci založili sráči. A něco vám řeknu.
- Jsem na ně hrdý. - Já taky!
Jak se to říká? „Chybovat je...“
„Chybovat je lidské.“
„Chybovat je lidské,“ takže...
Určitě nemluvíte za celé lidstvo.
Jste jen dva muži. Dva opilí muži.
Tři opilí muži!
Stevie, bejby!
Tak dost, lidé!
Teče ti do bot, co? Jsme totiž tři mušketýři.
Vzpíráte se uznat moudrost bezpočtu slunečních soustav.
To tedy vzpíráme!
Právě jsi řekl, že tu nejste jako dobyvatelé. Můžu se zeptat,
kolik lidí v Newton Havenu jste museli nahradit?
- To není podstatné. - Vážně?
Kdo je člověk, ať zvedne ruku.
- Já. - Jeden!
- A já. - To jsou dva.
A já. Ale nevím, jak dlouho to vydrží.
Basile!
- Takže tři? - Museli jste nahradit celé město?
Celé ne.
Až na starého cvoka a dva převlékače kabátů.
Dobrý název pro kapelu, Gary. Napiš si to.
- Jo. - Co bude s těmi, které jste nahradili,
jako třeba Peter a Oliver?
Jo, co se stalo s těmi prázdnými?
Říkal jsem, ať se na to neptáte!
Nadbytečné nádoby se zrecyklují a zkompostují na hnojivo,
načež se vrátí do země, aby podpořily růst zeleně.
Je to velmi účinná forma organické obnovy.
Zkompostují?
V dlouhodobé perspektivě je to malá oběť.
Ze stovek tisíc lidí je zkurvenej kompost?
A co další kontaktní místa, kde došlo k penetraci?
Jsou tak úspěšná jako Newton Haven?
Tipnul bych si, že nejsme jediný zádrhel.
Ano, Síť naráží na jisté potíže.
Země je pro vás asi moc velké sousto, kámo.
Jsme totiž vzpurnější, paličatější
a natvrdlejší, než si umíte představit.
A to nemluvím jen o Garym.
Jo, Gary King není jen jeden.
- Ale říkal jsi... - Já kurva vím, co jsem říkal!
Tvá hrubá mluva svědčí o tvé nezralosti jako muže i živočišného druhu.
Vy kundy, vlezte do rakety a vraťte se do Legolandu!
- Jo! A přestaňte nás škatulkovat! - Jo!
Máme povinnost klást před vás výzvy.
Nechte nás na pokoji, vy intergalaktický kreténi.
- Vy to nechápete. - Sklapni!
- Snažíme se... - Nikdo tě neposlouchá!
Kdybyste se jen...
Smiřte se s tím, že lidská rasa si nechce nechat poroučet.
A co tedy vlastně chcete?
- Chceme být svobodní! - Jo.
Svobodně si dělat, co chceme!
Jo.
- Chceme se zlískat. - Jo.
A něco si užít.
A to taky uděláme.
Nemá cenu se s vámi hádat. Necháme vás napospas.
Fakt?
Jo.
Sereme na vás.
Vysmažili.
Jo, jo, jo! Vyserte si voko!
Dokázali jsme to! Vyhráli jsme!
Gary, brum brum.
Jo, je to tu opruz, co?
Bacha, tady nahoře!
Zdrhejte!
Nahoru.
Dělej!
Blahopřeju.
- Díky. - Museli jste to zvorat, co?
Máte radost?
Basile, co teď?
To, co předtím.
Utíkejte!
Kde je Zvíře?
Je pod drnem.
Víte, co je fakt opruz?
Co?
Slíbil jsem si, že v tomhle městě neumřu.
Taky že ne.
Jsme klikaři.
Promiň!
- Sam? - Jo.
Ty ses pro nás vrátila!
Jo. Ale zabloudila jsem na okruhu.
Svezla bys nás do Londýna, prosím?
Zjistili jste, co se stalo s bráchou?
Povíme ti to cestou.
Mám tu děsný binec. Nestíhám to uklidit.
- Odpouštíme ti. Jeď. - Ale kam?
Dozadu!
Kudy teď?
Pořád rovně!
Možná to přežijeme.
Přežijeme to.
Zvládli jsme to!
Mrzí mě to.
Já vím.
Každý si pamatuje, co dělal, když na Zemi zhasla světla.
Já, Gary, Steven a Sam jsme stáli hned u vypínače.
Asi to byla pro každého velká noc.
A ráno byla kocovina, jakou svět nezažil.
CHYBOVAT JE LIDSKÉ, ODPOUŠTĚT BOŽSKÉ
Zkusili jsme ji rozchodit cestou zpátky do Londýna,
ale bolest hlavy nepolevovala. Bolela nás pořád stejně.
Londýn byl samý kouř.
Když se Síť zhroutila, spustilo to nějaký pulz,
který zničil veškeré technické vybavení
a poslal nás sem,
do doby temna.
Pár lidí to samozřejmě odskákalo. Některé jsem znal.
Jeden týpek z práce, můj bratranec Paul, Garyho máma.
Nikdy jsme nezjistili, kolik jsme jich ztratili,
protože s námi zbytek světa nekomunikoval.
Prostě to odřízlo spojení.
Teď se nežije snadno, ale je to jednodušší.
Dali jsme to zas dohromady se ženou, a to je co říct.
Naše problémy se nám v širší perspektivě nezdály tak hrozné.
Všichni jsme museli přejít na biopotraviny, ale vlastně
si nevzpomínám, které dřívější pochutiny mi chybí.
S dutohlavci to vzalo legrační konec.
Probrali se.
Asi týden poté, co se Síť stáhla, zase naskočili ve starém režimu
a pokoušeli se začít znova.
Zpočátku vypadali zmateně, jako děti odloučené od rodičů,
opuštěné a zapomenuté. Čekali, až jim někdo ukáže cestu.
Upřímně řečeno mi jich bylo trochu líto.
Síť měla pravdu v jednom.
Občas jsme trochu necivilizovaní.
Třeba bychom fakt měli na zbytek galaxie špatný vliv.
Oliver se vrátil k realitám.
Lidi pořád potřebují střechu nad hlavou
a starý Ollie měl vždycky dobrou vyřídilku.
Ten nový asi taky.
Vede si dobře.
Peter prý našel cestu domů do Bishop's Gardens.
Asi tam plynule navázal na své staré já.
Manželka si toho možná ani nevšimla.
Třeba si toho nechtěla všimnout. Je v každém ohledu dobrý táta.
Steven a Sam se nakonec dali dohromady.
To jsem nečekal.
Prý se zabydleli hned u Londýna.
Mají pěknou chýši.
A Gary? O něm nemám zprávy.
Naše cesty se rozešly a už jsme se neviděli.
Někdo říká, že prý se vrátil do New Havenu. Nechápu proč.
Myslím, že už tam své udělal.
Je to divné, ale chybí mi.
Jestlipak mu taky chybím. Já i ostatní kluci.
Ať je kdekoli, snad je šťastný.
Po ničem jiném netoužil.
Chtěl si užít.
Jen doufám, že nehledá štěstí na dně sklenice.
Skutečné štěstí a skuteční přátelé, za tyhle věci stojí za to žít
a bojovat.
DUTOHLAVCŮM VSTUP ZAKÁZÁN
ČLO - VĚK
Dutohlaví šmejdi.
Zkurvený roboti.
Pětkrát vodu, prosím.
Vám ji naleju.
Ale těm šmejdům ne.
Lituji, ale jsme jeden za všechny a všichni za jednoho.
Jsme s mladými přáteli na výpravě.
Dobrodružné výpravě. Nyní se potřebujeme občerstvit
a vás poctíme tím, že tu prolijeme první krev.
Takže vás znovu
a naposledy žádám
o pět vod.
Kdo si kurva myslíte, že jste?
Já? Říkají mi Král.