"Зміна пір року дивує наш світ
З давніх давен феї застосовують чари
Але осінь прийшла - і змінилась природа
Місяць у повні розкриває усі таємниці
Цього року перед морозом блакитний місяць зійде
І під сяйвом променів хтось втрачене знайде"
Так, добре. Ось так!
Ні-ні-ні!
Молодець.
- Доброго ранку, Стоуне. - Привіт, Теренсе.
Ну ж бо, ходімо. Ворушіть крилами!
Без чарівного пилу феї на материку не зможуть літати!
Теренсе, ти вже доставив скаутам партію чарівного пилку?
Так. Сьогоднішню і половину завтрашньої.
Пам'ятай: одна склянка на фею. Не більше, не менше.
Я знаю, ельфе Гері.
Це до мене. Побачимося.
А куди ти зібрався?
Маю деякі справи і таке інше.
- Справи! - І таке інше!
Чому ви так говорите?
- Просто так. - Просто так.
- Добре. - Наші вітання Дінь-Дінь.
Що?
Дуже смішно.
Гаразд, впіймали. Я знову допомагатиму Дінь.
- Можна мені це взяти? - Звісно.
Дякую. Побачимося завтра.
Молоток.
Дякую. Сир, спробуй тепер.
Так, добре! Крути. Крути!
Привіт, Сир. Спеціальна доставка для Дінь-Дінь.
Привіт, Теренсе.
Хто твій найкращий друг, який завжди приносить замовлення?
- Ірідесса? - Ні. Спробуй ще.
- Оленятко? - Я!
Жартую.
Ну як тобі Експрес із доставки чарівного пилку?
ЕКСПРЕС із доставки чарівного пилку
Ух ти. Хлопці зі складу будуть у захваті,
і це допоможе з доставкою до річних пунктів.
Гей, це тягнуча штука?
Так, я подумав, що вона може знадобитися для твого двигуна.
Гадаю, вона підійде.
Закріпку.
Добре, Сир, можна спускати.
Пливе!
Добре. Готова до першого офіційного випробувального пробігу?
Не хвилюйся. Я буду поруч.
- Все готово? - Так.
Запускай.
А тепер - пробіг по воді.
Вибач.
Овва!
Ні!
- Ти ціла? - Так. Дякую.
Не можу повірити, що човен зламався.
Здається, твоїм хлопцям доведеться ще почекати.
Я вражений.
Зазвичай, коли твої винаходи не працюють, ти реагуєш
занадто сильно, але цього разу ти тримаєшся добре.
- Я врізалася у дерево? - Забудь про це.
Господи!
Я хотіла допомогти тобі, Теренсе. Човен мав працювати.
Облиш. Потрібен невеличкий ремонт.
Дай подумати. Хто в нас хороший майстер?
Боббл. Боббл - хороший майстер.
Або Фея Мері, вона має великий досвід.
Або... Може, Стук?
- У когось неприємності. - Я тут ні до чого.
А випадок із комахою?
Ні.
Дінь-Дінь, на тебе чекає Королева Клеріон.
Це велике непорозуміння.
Впевнена, що королева хоче бачити мене із зовсім іншої причини.
Секунду.
Прийшла Дінь-Дінь. Вона чекає надворі, моя пані.
Дякую, Віоло.
- Фея Мері, ти впевнена? - Ти про що?
Дінь-Дінь, безумовно, талановита, але ще й...
- Гаряча голова? Неврівноважена? - Ну, так.
Я вважаю, треба дати їй шанс, Міністре.
Врешті-решт, феї -майстри вчаться на своїх помилках.
Добре.
Рішення прийнято. Дінь-Дінь!
Фея Мері розповіла мені...
Ваша високосте, я тут ні до чого! Ті комахи самі напросилися.
- Комахи тут ні до чого? - Ні.
Але ми обов'язково до цього повернемося.
Мері.
Ти знаєш Міністра Осені.
- Дорогенька. - Привіт.
Тобі відомо про великий осінній бенкет?
Усі про це говорять. Усі на нього чекають.
З давніх давен
феї влаштовували бенкет на честь закінчення осені,
а цього року цей час співпадає із блакитним повним місяцем.
З цієї нагоди треба створити новий скіпетр.
Перед вами - Зала скіпетрів.
- Вони прекрасні. - Кожен скіпетр унікальний.
Деякі створено тваринами-ельфами,
деякі - феями світла, води або саду.
Цього року - черга фей-майстрів.
І Фея Мері порадила тебе.
- Мене? Але я... Я... - Дуже талановитий майстер.
Скіпетр повинен відповідати точним розмірам.
Зверху буде місячний камінь.
Коли місяць буде у повні,
його промені пройдуть крізь камінь і утворять блакитний чарівний пилок.
Блакитний чарівний пилок поверне до життя дерево чарівного пилку.
Як і осінь, це стане символом відродження та відновлення.
Ми на тебе покладаємося.
Сюди, люба.
Це місячний камінь.
Його передавали з покоління в покоління.
Обережно. Він на диво крихкий.
Фея Мері, я... Не знаю, що й казати.
- Дякую! - Обережно, Дінь-Дінь! Крихкий!
Раз, два, три, чотири, п'ять, шість, сім, вісім, дев'ять, десять.
- Навіщо ти рахуєш? - Щоб заспокоїтися.
Зрозуміла. Не турбуйся, Фея Мері. Ви всі будете мною пишатися.
Дінь!
Дінь?
Гей!
Ну що?
Теренсе, ти не повіриш.
Здогадайся, що сталося! Ну ж бо, здогадайся!
Ну, я...
Мені доручили створити новий осінній скіпетр!
Мені! Мені!
Гей, це означає, що вони... Вони дали тобі місячний камінь?
Так! Хочеш поглянути?
Не так близько. Не дихай на нього. Він крихкий.
Так, я знаю. Я все про нього знаю.
Блакитний місяць сходить у Долині фей раз на вісім років.
Траєкторія променя світла співпаде з вигином місячного каменя
під кутом 90 градусів -
і світло перетвориться на чарівний пилок.
Ух ти, Теренсе! Звідки ти все це знаєш?
Розумієш, кожний зберігач пилку має вивчати пилкологію.
Гей! Знаєш, що нам потрібно?
- Дві склянки... - Ромашкового чаю.
- З великою порцією меду і... - І вершками з молочаю.
До речі, про твою нову вичерпну систему.
Ельф Гері від неї у захваті.
- Він такий милий. - Тобі видніше.
Знаєш що? Я можу тобі допомогти. Я в цьому експерт.
Я можу зібрати все, що треба, допомогти порадою.
- Справді? Це... Це так мило. - Гей, а навіщо ж тоді друзі?
Що скажеш? Можна стати твоїм помічником?
Це буде чудово.
- Кращий зберігач пилку. - І кращий майстер!
Цей бенкет запам'ятається усім.
Тук-тук.
- Доброго ранку. - Привіт.
До осіннього бенкету залишився один повний місяць. Ось так.
Гей, Дінь! Я приніс тобі дещо з роботи.
Ух ти.
Теренсе, як ти...
Чудова річ!
З тебе буде добрий помічник.
Виглядає добре.
Май на увазі: щоб отримати більше блакитного пилку,
треба збільшити площу освітлення місячного каменя.
Гаразд. Зрозуміло.
Тук-тук-тук!
Прокидайся, сплюхо.
Вогонь має бути гарячий.
Вибач, Дінь.
Так, знаєш, робоче місце треба тримати в чистоті.
Дай-но я... Дозволь мені це прибрати.
І це. Дякую.
- Ой! - Раз, два, три...
- Навіщо ти рахуєш? - ...чотири...
Тук-тук-тук! Тук-тук!
Не забувай про кут.
Тук-тук! Хто там?
Тук. Тук-тук. Тук-тук-тук-тук!
Тук-тук.
Спокійно.
Обережніше. Це найскладніше.
Я знаю.
Гаразд, а тепер треба, щоб траєкторія світового променя
- співпала з... - Зрозуміла. Дякую.
- З... - Гаразд. Я знаю.
З...
- Вигином місячного каменю. - Чи не міг би ти...
Дінь, схоже, тобі знадобиться щось гостреньке.
Це саме те, що мені треба.
Чи не міг би ти принести мені щось гостре?
Зараз же. Я швидко.
Не поспішай.
Стук, що це?
Це для запуску феєрверків. Давай покажу.
Ірідесса і Розетта змішають кристали світла з квітковим пігментом.
Суміш надходить до системи, ось так.
Потім я натягую мотузку, ось так.
- Господи, Стук... - Тоді натягуєш курок...
- Так, Стук... - ...і феєрверк злітає в повітря!
- Стук! - Ось так!
Стукі, це надзвичайно!
Привіт, Боббл. Ти часом не знаєш, де можна знайти щось гостреньке?
- Гостреньке? - Паличка підійде?
- Ні, якась гостра штукенція. - Палички бувають досить гострі!
Ні, мені треба щось гостріше, щоб допомогти Дінь.
Для Дінь!
- Стук, не лякай мене. - У печері дивився?
Звісно! Саме там знаходяться всі загублені речі.
- Дякую, Боббл. Дякую, Стук. - Будь ласка. Бувай, Теренсе!
У голові паморочиться.
Те, що треба.
Останній штрих - прикраса зі срібної стружки.
Спокійно. Не можу дочекатися, доки вона це побачить.
Ось так. Те, що треба.
- Нарешті. - Гей, Дінь! Я прийшов!
- Що це? - Щось гостреньке.
Гостреньке... Це не...
Раз, два, три, чотири...
Теренсе, воно не гостре. Воно гладке.
Насправді це повна протилежність гострого.
- Якщо зазирнути всередину, воно... - Я маю працювати.
Забери це звідси, будь ласка.
Мій скіпетр!
Дінь, мені справді шкода. Я...
- Забирайся, Теренсе! Йди! - Що?
Ти притяг сюди цю безглузду річ. Ти розбив скіпетр.
- Це ти винен! - Дінь, я...
- Я лише намагався бути другом. Я... - Забирайся! Залиш мене в спокої!
Добре! Більше я тобі не допомагатиму.
Ні.
Прибирав її робоче місце, носив їй їжу, підтримував вогонь!
"Знайди щось гостреньке". Прочистив усе довкола,
а вона навіть спасибі не сказала!
Ой.
Деякі кам'яні феї будуть дуже засмучені.
Що? Кам'яних фей не існує.
Звідки ти знаєш? Може й існують.
В тебе все гаразд?
Так, все чудово! А чого ти питаєш?
Я... Ні. Вибач. Я... Я посварився з Дінь.
Що сталося?
Це трапилося випадково, а вона... Вона просто вибухнула. Я...
Вона вибухнула?
Ні-ні, я не те мав на увазі.
Вона почала на мене кричати. І...
Вона почервоніла?
Звісно, що почервоніла! Це ж Дінь!
Зачекай, поки вона охолоне.
Так, мабуть, ти права.
- Привіт, Дінь! - Стук! Боббл!
Хотіли спитати, чи не приєднаєшся до нашого казкового театру.
Думали, що тобі треба зробити перерву.
Перерву? Але чому? Що ви маєте на увазі?
Що вам відомо?
Вибачте, друзі. Зайнята.
Бенкет, осінній скіпетр - самі розумієте.
Я так хочу побачити той скіпетр!
- Потерпи. - Він такий гарний, як я собі уявляю?
- Ні. - Теренс сказав, що він чудовий.
Ми так тобою пишаємося.
- Слухайте, хлопці, мені нема коли. - Не хвилюйся, Дінь.
Ми скажемо Феї Мері, що ти не змогла.
- Феї Мері? - Звісно!
Ти ж її знаєш. Казковий театр - її слабкість.
Бувай!
Стук! Боббл! Зачекайте!
Фея Мері, я...
Дінь-Дінь! Не чекала тебе тут побачити.
Вже закінчила скіпетр?
Ну, не зовсім.
Я... Я тут подумала... Тобто, я маю спитати у вас...
Так?
Це щодо місячного каменю.
А що з ним? Ти ж його не загубила? Тільки не кажи, що загубила!
- Я його не загубила. - Добре.
Але я думала, що якщо з одного місячного каменю можна отримати
блакитний пилок, то з двох можна отримати ще більше.
У вас є ще один місячний камінь?
Цей місячний камінь - єдиний, який знайшли за останні 100 років.
Дякувати богові, що ми його знайшли.
Без блакитного пилку пилкове дерево ослабне,
і для нас настануть тяжкі часи, повір мені.
Що з тобою? Ти зблідла.
- Зажди. Я знаю, в чому річ. - Знаєте?
Ти занадто тяжко працюєш. Театр тобі зараз не завадить.
Дай тобі волю - ти весь скіпетр переробиш.
- А можна? - Дінь-Дінь!
Як цікаво!
- Тихше, феї! Тихше, феї! - Тихше, феї! Тихше, феї!
- Час для знань сивини - Час для знань сивини
Дінь-Дінь, можна до тебе?
Вибач. Тренування скунсів.
- Тихше, феї! Ш-ш-ш! - Тихше, феї! Ш-ш-ш!
- Для казок давнини! - Для казок давнини!
Колись восени
до Ніколиландії прибув піратський корабель.
Жахливі пірати вилізли на берег
у пошуках найкращої і невпійманної здобичі.
Феї.
Я боюся піратів!
Пірати шукали всюди, доки не знайшли фею.
Вони впіймали її
і змусили привести до найчарівнішого скарбу -
Зачарованого дзеркала Інканти.
Дзеркало викували у давні часи за допомогою чаклування,
і воно мало силу виконувати три бажання -
усе, чого забажає душа.
- Фея Мері, це правда? - До останнього слова.
Пірати загадали два бажання.
Коли вони збиралися загадати третє,
корабель розбився об острів, що на північ від Ніколиландії.
Дзеркало Інканти, у якому залишилось одне бажання,
було втрачене навіки.
Однак говорять, що знайти його допоможе ця давня пісня.
"Повз Ніколиландію на північ іди
Віддалений острів скоріше знайди
Коли будеш сам Але не сам
Підмогу знайдеш ти І кам'яну арку побачиш отам"
Кам'яна арка.
"Єдиний є шлях - вододіл перейти
На старому мосту тролям сплати"
Що вона сказала?
Здається, вона сказала щось про міст сплати.
- Міст сплати? - Так.
Але я не знаю, скільки це коштує.
Подорож скінчиш Як уламки знайдеш
Корабля, що тонув Але не затонув
Там, серед коштовностей І золота
Чекає на когось Бажання несповнене
Але ти маєш знати Один секрет
Ласкавим будь Або для себе не чекай добра
Або ти можеш проклясти
Скарб, який шукаєш!"
Браво! Браво!
"Віддалений острів скоріше знайди
Крізь Ніколиландію на північ іди"
Подивимось. Мишачий сир.
Каструля. Мапа.
Запасний одяг.
Це не для подорожей.
Як я все це нестиму?
Мало.
- Тримай. Одна склянка, люба. - Дякую.
Ельфе Гері. Привіт.
Привіт, Дінь. Що ти тут робиш?
Бачу, моя вичерпна система працює.
Знаєш, Ельфе Гері, ти добре все організував.
Може здатися, що це лише слова, але це правда. Дійсно.
Це дуже мило, дорогенька.
Я хотіла спитати, чи можна мені додаткову порцію чарівного пилку?
Прошу?
Ну ж бо, Ельфе Гері. Будь ласка. Ну хоч крихітку?
Дінь-Дінь, ти знаєш правила,
а тут написано, що ти вже отримала свою порцію.
Ірідессо! Розетто!
- Що скажете? - Позичити трохи нашого пилку?
Дінь-Дінь, він нам самим потрібен.
Серденько, щоб принести осінь, треба багато літати.
Вибач, Дінь.
Ти знаєш, хто тобі допоможе.
Раффаела, Ренато, Редіна, Ріна...
- Привіт, Сир! - Привіт, Теренсе!
Доброго ранку, Оленятко!
- Ріна, Рода, Розетта... - Теренсе.
- Дінь? - Привіт.
Не чекав тебе побачити. Як там скіпетр?
Я над ним працюю.
Слухай, Теренсе, що було - те загуло,
а тепер мені треба з тобою поговорити.
Мені потрібна додаткова порція чарівного пилку.
Тобі потрібно більше пилку? Саме тому ти тут?
Так.
Не зовсім те, чого я очікував. Навіщо тобі більше пилку?
Я... Я не можу тобі сказати.
Ти не можеш мені сказати?
Тобі потрібно більше пилку, а ти не можеш сказати мені, навіщо?
Справжній друг не питав би, навіщо.
Справжній друг не просив би мене порушувати правила!
Виходить, що ми не справжні друзі!
Ні, я...
Здається, що ні.
Тоді я сама.
Що?
Бувай, Долино фей. Я незабаром повернуся.
Мені лише треба виміряти кут місяця щодо горизонту.
Вмираю з голоду.
Мої ягідні рулетики!
Мій мишачий сир! Мій житній кекс!
Геть. Геть. Киш. Ідіть до своїх друзів.
Відчепіться від мене.
Я виконую важливе завдання.
За два дні я маю знайти дзеркало і повернути місячний камінь.
Ні, мені не потрібна допомога.
Так, впевнена. Гаразд. Поглянемо.
Гей, поглянь! Поглянь, малий. Принеси!
Будь ласка, йди звідси.
З мене досить. Геть!
Гаразд. Можеш залишитись.
Поки що. Але зроби мені послугу, постій ось тут.
Якщо я правильно визначила місце знаходження, скоро побачимо землю.
Мене звати Дінь-Дінь. А тебе як?
Так. Блим?
Миготун? Спалах? Сяйво? Блік?
Хай забере мене велике полум'я, якщо я вгадаю твоє ім'я,
коли ти...
Тебе звати Великий?
Полум'я.
Ім'я для крутого хлопця. Ти крутий хлопець?
Гаразд. Не поранься.
Молодець, Сир. Не зупиняйся.
Наступний.
Добре. Наступний.
Ірідессо, як справи з ліхтариками?
Майже готово, Фея Мері. Ой! Добре влучив, Сир.
Зараз я принесу Розетті кристали світла для феєрверків.
Чекаю не дочекаюся, коли я змішаю їх із бегоніями, гарденіями і...
- Незабудками. - Незабудками.
Зажди забуваю, як вони звуться.
Оленятко, як справи із салютом з 21 метелика?
Гаразд, друзі, коли я свисну - злітайте.
На старт, увага...
Одна внизу і 20 злетіло.
Так тримати, серденько. Сріблинко, а ти над чим працюєш?
Бульбашки з пуголовків. Давайте, хлопці.
- Ось так. - Молодець, люба.
Феєрверк. Вже готовий?
- Так! - Запускай!
- Давай, Боббле. - Господи.
Я живий.
Ще живий.
Правду кажу.
Раз, два.
Не розумію, Полум'я. Ми вже мали б побачити землю.
Іди відпочинь. Я повартую.
Ой! Я не сплю, я не сплю, я... На дереві?
Певно, це загублений острів.
Ось вона. Кам'яна карка з переказу!
Ти залишишся тут - охоронятимеш кулю.
Я швидко повернуся.
О ні.
Це має бути арка з каменю, а не крива та гілляста арка з дерева.
Тільки не зараз.
Та що з тобою таке?
Полум'я, а де наша куля?
Немає?
Компас, харчі, чарівний пилок.
Я лишила тебе за головного. Чому ти мене не попередив?
Ну, я... Ти...
Добре, добре. Поговоримо про це пізніше. Треба знайти кулю.
Полум'я!
Дінь?
- Мені дуже шкода... - Теренсе. Теренсе. Як ти...
Ти притяг сюди цю безглузду річ. Ти розбив скіпетр.
- Це ти винен! - Дінь, я...
Я лише намагався бути другом. Я...
Дай мені спокій!
Добре! Більше я тобі не допомагатиму.
Ні. Теренсе, повернися. Теренсе.
Теренсе.
Полум'я, де ти?
Полум'я!
Я загубила кулю. Я загубила чарівний пилок. Я вмираю з голоду.
Що я накоїла?
Ой, те що треба. Дуже вам дякую.
Ми загубились.
Ви раптом не бачили тут кам'яну арку?
У мене закінчився пилок. Схоже, тепер доведеться йти.
Мій компас!
Це щось гостреньке.
Теренс.
Кам'яна арка. Полум'я, ми її знайшли! Ми на місці!
Дуже вам дякую.
Велике спасибі вам усім. Бувайте. Бувайте!
Добре, коли в тебе є друзі, які допоможуть у біді.
Я знаю, що Дінь - мій найкращий друг.
Нам треба лише пробачити одне одного.
Хтось має зробити перший крок.
Хто?
Гадаю, це має бути Дінь.
- Хто? - Дінь.
Вона звинуватила мене в тому, що я розбив скіпетр.
- Хто? - Дінь!
Я розумію, що для неї це велика відповідальність,
але це не означає, що зі мною можна так поводитись.
Вона має вибачитись.
Хто?
Я.
Пані Сова, дуже вам дякую.
Знаєте що? Ви й справді наймудріша з усіх створінь.
Хлопці знову сміються з мого кілта.
- Хто? - Хлопці зі складу!
Вони кажуть, що це спідниця.
Гей, Дінь, це я.
Слухай, я знаю, що ти зла на мене, але я маю тобі дещо сказати.
Дінь?
Є хто вдома?
Місячний камінь.
Що?
- Покласти харчі - Чарівний пилок? - Теплий одяг - Північ - Дзеркало
Полум'я, у нас залишився лише день. Маємо вже знайти уламки корабля.
Ніхто не перейде таємний тролів міст.
Тролів міст? Я про троллів не чула.
- Друзі, давайте по-доброму. - Ми - охоронці таємного...
- Гей, гей, гей! Гей! - Що?
Зараз моя черга давати лиховісне попередження, бовдуре.
- Ні. - Так.
- Ні! Ні! Ні! Ні! Ні! - Так! Так! Так! Так! Так!
Ти робив це востаннє.
Це було більш ніж 300 років тому!
Добре.
Ми - охоронці таємного мосту.
Мерщій тікай, поки ми не розмололи твої кості на дріб.
- Хліб. - Що?
Вираз такий: "Розмололи твої кості на хліб", а не на "дріб".
Справді?
Навіщо ж робити хліб із костей?
Так можна й зуби зламати.
А навіщо ж нам дріб із костей?
Нам все одно нема з чого стріляти.
Жи-жи-жи - нічого не кажи.
Піщані мізки.
- Волохата морда. - Голова з наперсток.
- Смердючий подих. - Лупаті очі.
- Воскові вуха! - Кошлаті брови!
Перепрошую. Мені треба пройти.
- Ніхто не пройде! - Ніхто не пройде!
Ви хоч уявляєте, як важко було сюди потрапити?
На мене ледь не напали комахи та кажани,
вітер збивав мене з ніг, я мало не вмерла з голоду,
все заради того, щоб знайти дзеркало, яке виконає одне бажання.
А воно б мені навіть не знадобилося,
якби Теренс знайшов мені щось гостреньке,
і я б не розбила через нього місячний камінь.
А він навіть не поділився зі мною чарівним пилком,
бо безглузді правила важать для нього більше, ніж я...
Ну-ну-ну. Повільніше.
- Хто такий Теренс? - Це твій друг?
Ну, так.
Він був моїм найкращим другом.
- Ти не дуже люб'язна. - Не смійте мене засуджувати!
Ви ж лаєтеся, відколи я тут.
Але він знає, що я жартома, еге ж?
Старий дурень.
- Коли я кличу тебе "бородавка". - Так. Або коли я тебе - "великий ніс".
- Потвора. - Смердюк.
- Горностайові пальці! - Борсучий мозок!
- Садовий гном! - Садовий гном?
Господи, саме вирвалося.
- Я перейшов межу. - Скажи чарівне слово. Давай.
Вибач.
- Ти серйозно? - Цілком.
- Ти це відчуваєш? - Всім серцем.
Тоді я тебе вибачаю.
- Друзі? - Друзі.
- Йди до мене, друзяко. - Старий!
- Ти найкращий. - Ні, ти.
- Ні, ти правий, я кращий.
- Тепер ти вважаєш, що ти кращий? - Я знаю, що я кращий!
Не смій зі мною сперечатися!
- Смердюча потвора. - Та ну?
Полум'я, ти чуєш океан?
Корабель, що тонув, але не затонув. Полум'я, ось він.
Треба знайти дзеркало та полагодити місячний камінь.
Навіщо було ховати його в таке страшне місце?
Полум'я!
Хто це? Хто тут?
Дивися, Полум'я.
Як гадаєш? Величеньке?
Воно має бути десь тут, Полум'я. Ну ж бо, допоможи мені.
Воно справжнє.
Гаразд. Глибоко вдихни.
Зосередься. Лише одне бажання.
Бажаю... Бажаю...
Бажаю...
Полум'я, бажаю, щоб ти замовк хоч на хвилинку!
Ні-ні-ні! Ні! Це не рахується!
Я забираю його назад. Будь ласка. Я забираю його назад!
Це не моє бажання. Будь ласка!
Полум'я, поглянь, що ти накоїв!
Дзеркало - мій останній шанс. Це все ти винен!
Вибач, Полум'я. Ти не винен.
Це я винна.
Лише я.
От якби Теренс був тут.
Якби ми були друзями.
Ми й так друзі, Дінь.
Теренсе.
- Вибач мені. - Я тобі вибачаю.
Я так за тобою скучила.
Я теж за тобою скучив. Але, Дінь, чому...
Чому ти не сказала мені про місячний камінь?
Я не хотіла, щоб хтось знав.
Думала, що сама впораюся, Теренсе.
Я помилялася. Якби ти був тут.
- Я тут. - Я знаю.
Але якби ти справді був поруч.
Я поруч.
Ні. Я маю на увазі, поруч зі мною.
Я в тебе за спиною.
Теренсе!
Вибач мені, Теренсе. Я знаю, що була неправа...
Гей, гей. І ти мені вибач.
Я знаю, для тебе це велика відповідальність... Ой! Привіт.
- Хто це? - Це Полум'я.
Він мені дуже допоміг.
- Радий познайомитися. - Як ти...
Я летів понад морем цілий день і цілу ніч,
а коли в мене вже закінчувався пилок,
я натрапив на твою летючу машину.
Вона надзвичайна!
В мене залишилась крихта пилку. Це допомогло мені дістатися сюди.
Ти знайшов мою кулю?
Але де ти взяв стільки пилку, щоб прилетіти аж сюди?
Позичив трохи.
- Заради мене ти порушив правила? - Я знав, що тобі потрібна допомога.
Тікай!
Полум'я!
Тримайся!
- Весело було. - Що?
Там є вихід.
Теренсе, затримай їх. Ходімо, Полум'я.
Назад, брудні щури!
- Вони пішли? - Пішли.
Ходімо.
Сюди, лихе чудовисько.
Як ми полетимо?
Я використав увесь пилок.
Якщо пощастить, я знайду свою торбинку з чарівним пилком.
Нам вистачить?
- Так, вистачить. Підняти якір. - Слухаюся, капітане.
Трохи чарівного пилку - ця крихітка злетить.
Має вийти.
Ух ти.
Корисно мати поруч зберігача пилку.
Кажу тобі, нам вдасться.
Гей, що з тобою?
Що станеться, коли ми повернемося?
У тебе раптом немає зайвого місячного каменя?
Не знаю, чи допоможе, але я приніс оце.
Мій скіпетр.
Гей, у мене ідея.
- Теренсе? - Добре. Добре.
Ні, я знаю. Тобі потрібен простір.
Ні. Без тебе я не зможу. Ти мені допоможеш?
Звісно.
Якщо повернути це, ось це підійде сюди.
Зажди секунду. Думаєш, це спрацює?
- Так. Так! - Добре, добре.
Кут має бути 30 градусів,
щоб місячний камінь зміг відбити...
більше місячних променів.
Так! Ти геній.
- Майже вдалося. Потрібно лише... - Щось гостреньке?
Так.
Вибач, Полум'я.
Трохи важче, ніж я пам'ятаю.
1492, 1493...
Ні-ні-ні.
Все гаразд. Дінь от-от буде тут.
Блакитний місяць у повні.
Місячні промені вже майже тут.
Це катастрофа.
Фея Мері, де Дінь-Дінь?
- Я не знаю! - Ти...
Міністре, Фея Мері?
- Так, Ваша високосте? - Так, Ваша високосте?
Щось сталося?
- Так... - Ні, Ваша високосте.
- Де Дінь-Дінь? - Ну, ми...
Погляньте туди!
Дінь-Дінь!
Привіт усім!
- Ух ти! - Ух ти!
Привіт! Королева Клеріон, Фея Мері, мені це вдалося!
- Ось вона. - Оце так поява.
В останню хвилину.
Ваша високосте.
Дінь-Дінь, на початку сезону
тобі доручили важливе завдання.
Де осінній скіпетр?
Виникли ускладнення,
але він вже готовий, Ваша високосте.
Сюди, дорогенька.
Феї Долини фей, перед вами - осінній скіпетр.
Місячний камінь! Раз, два...
Ні-ні-ні. Не хвилюйтеся, Фея Мері. Лише... Лише заждіть.
Заждіть, заждіть.
Ну ж бо, давай.
Будь ласка, працюй. Будь ласка, працюй.
Ваша величність, я вперше бачу стільки блакитного пилку.
І справді.
Тут щонайменше мільйон краплинок. А може й більше.
- Більше. - Так. Набагато більше.
Надзвичайно!
- Лише Дінь-Дінь. - Непогано, еге ж?
Ходімо, дівчата. Час святкувати.
Феї Долини фей,
століття поспіль ми влаштовуємо цей бенкет.
Сьогоднішній бенкет, гадаю, є найкращим з усіх,
завдяки одній особливій феї - Дінь-Дінь.
І її другові Теренсу.
- І її новому другу. - Полум'я.
Так, звісно. Полум'я. Ми щиро вдячні їм усім.
- Я так тобою пишаюся. - Дякую, Фея Мері.
Як ти здогадалася розбити місячний камінь
на маленькі шматочки?
Геній!
Ти поведеш, люба.
Гаразд, усі. Йдемо до пилкового дерева!
Наша черга!
Бульбашки. Запускай, Стук.
Вийшло, Боббл! Вийшло!
Ну звісно вийшло.
"Найбільші скарби - не золото, коштовності чи мистецтво
Їх не можна торкнутися - Вони в вашому серці
Бо речі зникають, як пори року
Але скарб справжньої дружби сяятиме вічно"