DrSi predstavlja IP MAN
V CVETOČEM FOSHANU JE BILO TRENIRANJE KUNG FUJA HOBI,
A PROVINCA JE KMALU SLOVELA PO BORILNIH VEŠČINAH.
ULICA BORILNIH VEŠČIN V FOSHANU, 1935
Še en tekmec. Začnimo s treningom. Dajmo, pripravite se.
Ena! –Dve! –Ena! –Dve!
Gospod, učitelj Liu vas išče.
Kdo ste vi? –Jaz sem učitelj Liu.
Nedavno sem odprl klub borilnih veščin. –Čestitam.
Slišal sem, da učitelj Ip obvlada wing chun.
Danes bi rad treniral s tabo. –Lahko kdaj drugič?
Zdaj ni pravi čas za to. –Ko sem že tukaj,
se malo poigrajva. Nihče ne bo vedel, kdo je zmagal.
Ne gre za to. Večerja me čaka. –Torej te bom počakal.
Učitelj Liu, si že jedel?
Pridruži se mi.
Bi eno? –Ne, hvala.
Je bila hrana okusna? –Ja, zelo. –Dobro.
Hitro bom.
Pusti, stric Wang. Najprej zapri vrata.
Učitelj Liu …
Prosim. –Prosim.
Si v redu? –Sem.
Začniva še enkrat. –V redu, pa dajva.
Udarec!
Močen udarec!
Hvala za prizanesljivost.
Hvala, veliko sem se naučil. –Z veseljem.
Glede zasebnosti, učitelj Ip … –Nikomur ne bom povedal za dvoboj.
Najlepša hvala. Na svidenje.
Nasvidenje. –Se vidiva.
Ip je s tem udarcem Liuja vrgel na drugo stran.
Ne trenira Ip wing chuna? Ta udarec je značilen za taj či.
Odrinil ga je z eno roko. Liu ni hotel priznati poraza,
Ip pa je ostal borben. Liu se je po udarcu razjezil
in skočil na Ipa kot lačen pes.
Ti čajni listi so dobri in poceni. –Hvala.
Iti moram. –Na svidenje. –Na svidenje. –Se vidiva.
Kdo je dal to sem, stric Ping? –Tvoj brat.
Lija sem imel za sposobnega, a se ne zna braniti.
Pretepel ga je kot psa.
Očetovo restavracijo vodiva, a je vedno odsoten.
Natakarje vprašaj. –Dobro jutro. –Brat Ip.
Dobro jutro. –Je Quan že prišel? –Zgoraj te čaka.
Me že dolgo čakaš, Quan? –Vedno zamujaš. –Zaposlen sem.
S čim? S pitjem čaja, pojedinami in treniranjem?
S čim še?
Čaj lepo diši.
O tebi govorim. –Si že naročil?
O nečem se morava pogovoriti. –Najprej jejva.
Sveže iz pečice. Pokusita.
Je res, da sta se z Liujem borila in ste ga hitro premagali?
Vam je to povedal Liu? –Moj brat.
Prej bi mi moral povedati. Zdaj sem njegov učenec.
Še vsak učitelj vas je učil. –Je bil dvoboj zaseben, brat Ip?
Pogovoriti se morava. Pustite naju sama.
Ne bom vaju motil.
Zelo dobro. –Dobro jutro, učitelj. –Dobro jutro.
Dobro jutro. –Učitelj, vas je Ip Man res premagal?
Vsi vedo za to. –Traparija! Kdo ti je to rekel? –Yuan v restavraciji.
V Foshanu je te dni vse zelo drago. –In?
Foshanska ekonomija je dobra.
Zapravljanje denarja si lahko privoščijo vsi. –Res?
V vsakdanjem življenju so najpomembnejša oblačila.
Po oblačilih bo v prihodnosti še veliko zahtev,
zato bom odprl tovarno bombaža.
Lahko bi bil moj partner.
O poslu ne vem ničesar. –Jaz pa. –Denarja mi ne manjka.
Kdo je Yuan? Pokaži se! –Jaz.
Uničil si mi ugled, baraba! Naučil te bom kozjih molitvic!
Učitelj, to je moj brat. Pogovorimo se. Pomirite se, prav?
Tvoj brat? Ugled mi je uničil!
Govori, da me je Ip Man premagal! Kaj bo z mojim klubom?
Kdo bo še hotel biti moj učenec? –Opraviči se mu!
Samo resnico sem povedal! –Spet nakladaš! –Učitelj …
Pa se sooči z Ipom, če si upaš!
Kaj je? Pojdi že!
Je že dobro, učitelj.
Učitelj … Ne jezi se, učitelj.
Krivica me je doletela, Ip. –Učitelj …
Prosim, povej vsem, da si premagal učitelja Liuja!
Učitelj Ip, operi moje ime.
Lažnivec! Zakaj nadleguješ brata Ipa?
Ne lažem. Dvoboj sem videl, ko sem šel po zmaja!
Tvoj strgan zmaj je padel v Ipovo hišo,
ti pa si videl dvoboj dveh učiteljev?
Ni to preveliko naključje? –Točno to se je zgodilo!
Tudi če se je, tega ne bi smel praviti naokrog!
Kaj je narobe z resnico? –Z njo lahko koga osramotiš! –Kako?
Tako!
Tega ti ni treba, Lin. –Zakaj se smejete? Me imate za nevidnega?
Nič takega ni, načelnik. –Kako ne? –Odidite. –Ostanite.
Nič takega ni. –Vse sem videl. Opozarjam vas,
da bom zašil vsakega, ki bo povzročal težave.
Saj jih nisem. Nekdo mi je umazal ime.
Rad bi, da je pravici zadoščeno. –Jaz sem pravica!
Huligani. Ves čas se pretepate.
V kateri dobi pa smo? Ukvarjate se z borilnimi veščinami,
ko pa imamo pištole in drugo orožje! Štekate?
Veste, načelnik Li, borci smo energični
in včasih preglasni, a to ne pomeni, da nismo civilizirani.
Civilizirani smo. Prosim, da ne uperjate pištole v nas.
Lin, pripravi mizo za načelnika. Jaz častim. –Prav.
Za mano, načelnik Li. –Kaj buljite? Poberite se!
Odidite. Vi pa kar pridite.
Učitelj Liu.
Prosim.
Zakaj takšna skrivnostnost?
Posel mi ne gre dobro od rok.
To je za odprtje tovarne. Vrni mi, ko boste imeli dobiček.
Dolgo bo trajalo. –Vzemi si čas.
Rad bi tudi, da si učitelj mojega sina.
Klubov borilnih veščin je veliko. Druge vprašaj.
Ti si najboljši. –Vsi smo primerljivi.
Brat Ip. –Lin.
Brat Quan. Naučil sem se nekaj novih udarcev.
Vadi z mano. –Preveč časa imaš. Si našel brata?
Pusti ga. Vrnil se bo, ko bo porabil ves denar.
Poskusiva.
Očka, je stric Ip za?
Pojdiva gledat.
Res lepo rišeš, Zhun. –Katerih novih udarcev si se naučil?
Učitelj pravi, da je ta strategija napad in obramba hkrati.
Ni to eno in isto? –Pojdi stran, nevednež.
Začel bom.
Tako udarimo vratno žilo. –Ne žebraj mantre,
pač pa udari svojo tarčo. –Mama, končal sem.
Kako lepa risba. Očku jo pokaži.
Saj sem udaril tako. –Ko udariš, naj se moč porazdeli. –Glej, očka.
Čakaj, zdaj nimam časa. Razumeš? –Ne.
Torej poskusi še enkrat. –Še enkrat.
Očka je noče videti.
Tako. –Kaj?
To je bila porazdelitev moči. –Pokaži še enkrat.
Kaj bi pa rad videl? Vsak dan se pretepata. Nista utrujena?
Si v redu, brat Ip?
Se opravičujem, ga. Ip.
Na svidenje, ga. Ip. –To se ni nanašalo nate.
Poskrbeti moram za tovarno.
Yao …
Iti moram, stric Ip. –Dobro, se vidiva.
Adijo, Ip.
Če ti kaj ni prav, mi povej. Izbruhi jeze so nepotrebni.
Prav. Prosim, oglej si sinovo risbico.
Z njim bi moral preživeti več časa, ti pa si s prijatelji.
Pojdiva noter.
Pojdiva.
Brat, na kateri ulici so klubi borilnih veščin?
Naravnost pojdite.
Kateri klub naj izzovemo najprej?
Ena! –Dve! –Ena! –Dve!
Nazaj! –Tu učite borilne veščine?
Vstopite, če bi se jih radi naučili. –Kdo je tu glavni?
Jaz. –Moje ime je Jin.
Tu sem, ker Foshan slovi po borilnih veščinah.
Rad bi treniral s foshanskimi borci.
Treniral? –Ja.
Je to provokacija? –To moram narediti. –Prav.
Umaknite se in glejte, kako bom premagal te tujce.
Ne tukaj, tja pojdite.
Kaj je?
Boste že videli.
Zelo dobro.
Kje je vaš učitelj? –Tukaj.
Me boš razkosal?
Našega učitelja ni tukaj.
Vreme v Foshanu je te dni tako nepredvidljivo.
Bom jaz.
Kaj rišeš, Zhun?
Ignorira te. Z njim bi moral preživeti več časa.
V redu.
Tako zgodaj, Lin? –Ja. Nisem se prišel pretepat.
Pogovoriti se morava.
Kaj je? –Neki tujci izzivajo vse klube.
Kung fu obvladajo bolje kot vsi učitelji.
Lahko poskrbiš za to?
So res tako dobri? –Ja.
Iti moram, ga. Ip.
Ne daj se, učitelj Liu. –Vsi smo odvisni od tebe.
Prekleto.
V Foshanu nimate pojma o borilnih veščinah.
Mislil sem, da ste kot Wong Fei–Hung, a nimate pojma.
Ne znate se pretepati, niti se braniti.
Bratje, naš trud ni bil zaman. V Foshanu se ne znajo boriti.
Tokrat bomo obogateli.
Vztrajajmo, bratje. Odprimo svoj klub in jim pokažimo svojo moč.
Najboljši v Foshanu bomo.
Seveda si dober, če premagaš samo nekaj butcev.
Boš premagal tudi najboljšega?
Kdo je najboljši v Foshanu? –Ip Man, seveda.
Pojdimo. Tudi vi pridite z nami. Ipa Mana bomo premagali.
Očka, zunaj je ogromno ljudi.
Kako vam lahko pomagam?
Gospod, oni so kar … –Si ti Ip Man?
Jaz sem Jin. Slišal sem, da Foshan slovi po kung fuju. –Razumem.
Bi me rad izzval na dvoboj? –Seveda.
Odprli bomo klub in pokazali svojo moč.
Za klub rabite le dobro lokacijo. Kaj vam bo dvoboj z mano?
Odidite, prosim.
Stric Wang, odpeljite Zhuna ven.
Ip Man!
Ne obračaj mi hrbta. Te je strah?
Naša hiša ni klub borilnih veščin. Ne bosta se pretepala. Izginite.
Tako je. Ne bom se pretepal s tabo. Prosim, odidite, in to takoj.
Ni wing chuna iznašla ženska? Kako prikladno.
Se bojiš lastne žene, Ip?
Možje se ne bojimo svojih žen, pač pa jih spoštujemo.
Ne skrbite, ga. Ip, ne bom ga pretepel do smrti.
Če se bojite, da bo izgubil, bom uporabil samo eno roko.
Če to ni dovolj, ne bom uporabil nobene.
Pretepi ga, učitelj Ip!
Foshan me je zelo razočaral. Niti en borec ni dober. –Utihnite!
Ne polomite mojih stvari.
S poti, s poti.
Barabe. –Prišli ste ob pravem času.
Ta prostor je premajhen. Pojdite ven in zaprite vrata.
Reši naš sloves.
Naj odidejo, in to takoj!
Lahko samo gledam? –Ven.
Hitro, ven!
Ven!
Wing chun, Ip Man.
Res bi rad videl,
kako se moški pretepa kot ženska.
Obvladanje kung fuja ni povezano s starostjo ali spolom,
pač pa s sposobnostjo.
Novo bom kupil.
Dobro.
Tudi za to bom plačal.
Očka, mama je rekla, da bosta vse uničila, če ne bosta nehala.
V redu.
Falot mali. –Pazi na jezik.
Stari!
Si v redu, učitelj Jin? –Sem.
Kaj praviš na to, učitelj Jin? –Dovolj je bilo.
Tvoje južnjaško boksanje je boljše od mojega severnega.
Ne, to nima nobene veze. Težava je v tebi.
Kdo je zmagal? –Glejte, kako je depresiven. Gotovo je izgubil.
Poberite se! Vrnite se v svoje mesto!
Poberite se, tujci!
Učitelj! –Dobro si se boril, Ip. –Naš sloves je povrnjen.
Samo srečo sem imel. –Ne bodi skromen. Pravi zaklad si.
Hvala. –Uvožene so. –Rože za vašo ženo, učitelj Ip. –Hvala.
Koliko sem dolžen? –Hiša časti, ker si ubranil ugled mesta.
Kako? To je vaš posel. Pa drugič. –Velja. Drugič.
Sadje, učitelj Ip. –Ne morem ga sprejeti. –Za sina.
Hvala. –Še kdaj pridi. Adijo.
Prijateljček. –Zahvali se. –Izvoli.
Hvala. –Z veseljem. Na svidenje.
Kako si, učitelj Ip? –Kako si?
Ta sploh ni slaba. –Naša najboljša je. –Res?
V čast nam je, da bo v vaši hiši. –Hvala.
Kakšna je priložnost? –Teta in stric Man.
Zakaj mi nisi povedal, da boš odprl klub borilnih veščin?
Kdaj sem to rekel? –Vsi v Foshanu vedo za to. –Razen mene.
Naj ti pomagam, stric Man.
Prosim, uči me, učitelj Ip.
Učitelj in gospa.
Kolega. –Gotovo vi širite te govorice. Vzdržujte red.
Gremo.
Vseeno mi je. Yao naj bo tvoj prvi učenec.
Daj no, saj me poznaš. Nočem učencev.
Tišina!
Mir!
Vzklikajte: Učitelj Ip! –Učitelj Ip!
Učitelj Ip!
7. JULIJA SE JE ZGODIL INCIDENT NA MARCU POLU.
JAPONSKA JE NAPADLA KITAJSKO IN OROPALA PREBIVALCE.
SLEDILA JE LAKOTA.
OKTOBRA 1939 JE FOSHAN OKUPIRALA JAPONSKA VOJSKA,
KI JE UNIČILA TOVARNE, INFRASTRUKTURO IN ZGRADBE.
OD 300.000 PREBIVALCEV FOSHANA JIH JE OSTALO SAMO 70.000.
DELUJOČIH JE OSTALO SAMO NEKAJ TOVARN.
IPOVO HIŠO SO UPORABLJALI KOT ŠTAB JAPONSKE VOJSKE.
IPOVA DRUŽINA JE PRISTALA NA CESTI.
Cheng, ven grem. Takoj se vrnem. –Čakaj.
Obleci se, zunaj je hladno.
Pohiti. Jaz bom tukaj, ti pa tam.
Zhun, pazi, da ne poškoduješ drugih.
Več sem ti dal, učitelj Ip. –Hvala.
Ne prerivajte se! Eden po eden!
S poti!
Tovarna je stara, a še vedno produktivna.
V Foshanu te dni vlada kaos. Zakaj si se vrnil?
Kdo bo sicer nahranil delavce? V tovarno sem vložil ves svoj denar.
Trenutno ti še ne morem vrniti denarja. –Ne skrbi,
skoraj sem že pozabil. –Torej si delničar. Naj preračunam.
Deset odstotkov tovarne je tvojih. –To ni potrebno.
Ker je tudi tvoja, ostani in pomagaj.
Stric Ip. –Yao. –Nam boš pomagal? Krasno.
Živeli bomo pod tvojim vodstvom.
Gledal te bom, kako treniraš wing chun. –Ip,
čas je, da grejo delavci na kosilo. Pridruži se jim. –Obeduj z nami.
Ne, hvala. Nimam časa. Pa drugič.
Na svidenje.
Oče, zakaj mu nisi rekel, naj ostane?
Nikomur noče biti dolžen.
Očka, zakaj si nehal trenirati borilne veščine?
Ko treniram, postanem lačen, torej moram trenirati manj.
Razumem, torej se tudi jaz ne bom več igral zunaj.
Samo danes se ne boš. Pojej zdaj. –Pojej že.
Riževa juha je zelo gosta …
A jo moraš pojesti.
Pazi, vroče je.
Koliko riža še imamo? –Ne skrbi.
Zastavila sem vse, kar je bilo vredno.
Močen sem, zato bom poiskal delo. Saj ni konec sveta.
Delo boš poiskal? –Prej mi ni bilo treba delati,
zdaj pa je drugače. Vse je enkrat prvič.
Delavcev imamo dovolj. Žal ne rabimo novih.
Šef, zaposlujete? –Ne. –Hvala.
Mene zaposlite, šef!
Šef … –Tebe hočem, pridi gor.
Mene zaposlite šef. –Tako.
Iščeš delo, učitelj Ip? Pridi gor. –Hvala.
Brat Ip!
Na delo se ne hodi tako oblečen.
Nisem vedel, da bomo osipavali premog.
Kako si, učitelj Ip?
Kako gre?
Kako si, učitelj Ip?
Je tu veliko lastnikov klubov borilnih veščin? –Ja.
Tudi šef je treniral, zato nas rad zaposluje.
Še vedno treniraš?
Raje služim za kruh.
Ne morem pojesti vsega. Mi pomagaš?
Jej.
Kako sta žena in sin? –V redu sta, hvala.
Si našel svojega brata? –Odkar je odšel, ga nisem našel.
Ne vem, če je še vedno živ.
Še opravičiti se mu ne morem.
Kaj si izgubil? –Železno škatlico. –Kakšno škatlico?
Japonski vojaki prihajajo!
Dragi delavci, to je polkovnik Sato, ki ceni kitajske borilne veščine.
Ve, da Foshan slovi po njih. Išče kitajske borce,
ki bi se borili z Japonci.
Se kdo javi? Torej?
Se kdo javi?
Učitelj?
Naj nas zbrcajo kot vreče peska? Tam ni nobenih vrat.
Puhloglavec.
Kdor zmaga, dobi vrečo riža.
Kdor zmaga, dobi vrečo riža! –Jaz se javljam.
Lin, ne rini v težave. –Tudi jaz se javljam. –In jaz.
Ves riž so nam vzeli. Zdaj se jim lahko maščujem.
Svet je pravičen.
Raje pozabi na to. –Pomagaj mi najti železno škatlico.
Vse je v redu. Pojdimo. –Pazi nase. –Dajmo, v vrsto.
Dajmo, dajmo.
Še kaj? –Ne, pojdimo. –Prav.
Učitelj?
General.
Hvala, general.
Vse moram premagati.
Tudi jaz bi se rad zabaval.
Za generala Miuro niso dovolj dobri.
Kitajcem bom pokazal, kako izgleda japonski kung fu.
Poišči tri može, ki se bodo borili z mano.
Ponudi jim riž, čeprav bodo izgubili.
Ja, gospod.
Spet sem vam naredil uslugo.
General se bo spopadel s tremi od vas.
Riž boste dobili, tudi če izgubite. –Riž ni pomemben,
samo premagal bi jih rad.
Kdo se javi? –Jaz. –Jaz.
Spustite me in nehajte vpiti!
Lin in vidva. –Dobro.
Kri si izpljunil. Raje nehaj.
Izgubili smo. –General, priznali so poraz.
Bi res rad umrl?
Kreten!
Lin, kako si? –Lin! –Lin …
Si se danes utrudil? –Osipavanje premoga ni naporno.
Danes sem videl Lina. –Res? Kako je? –Kar v redu.
Nisem si mislil, da ga bom še kdaj videl.
Učitelj Li, učitelj Hong. –Učitelj Ip. –Sta videla Lina? –Ne.
Jaz tudi ne. Najprej pojejmo.
Včeraj smo dobili veliko riža. General Miura je zelo zadovoljen.
Se tudi danes kdo javi?
Kdorkoli? –Li …
Kje je Lin?
Se kdo javi? –Vprašal sem, kje je Lin.
Ne vem. –Seveda veš, ti si ga odpeljal stran.
Se kdo javi? Zmagovalec dobi riž. –Jaz.
Če gre on, grem tudi jaz. –In jaz.
Želim si dobrega pretepa z Japonci.
Še kaj? –Ne, lahko greste.
Hvala.
Lahko dobim tri soborce?
Pravi, da hoče tri soborce.
Jaz sem končal.
Zakaj si ga ustrelil?
Li, zakaj ga je ustrelil?
–Kdo ti je dovolil streljati?
Riž je vzel, čeprav je izgubil.
Hotel sem mu dati lekcijo.
Tu imamo turnirje.
Nikoli več ne streljaj tukaj.
Razumem.
Pomirite se, general Miura.
Naslednji turnir bo samo za vas.
Nadaljujte!
Kdo bi se še rad boril? –Jaz! Odpri vrata, Li!
Učitelj … –Odpri!
Povej mi, so Lina pretepli do smrti?
Odpri vrata. –Učitelj … –Odpri vrata!
Odprite vrata, prosim.
Deset soborcev hočem! –Si zmešan? Nehaj. –Deset soborcev!
Pravi, da hoče deset soborcev.
Deset?
Ja.
Pa poglejmo, kako obvlada.
Peti oddelek!
Prvi, tretji in peti oddelek!
Začnite!
Pazi nase.
Umaknite se!
Vrni se.
Hoče, da se vrneš.
Nisem prišel po riž.
Pravi, da se bo vrnil.
Kako ti je ime? –Sprašuje, kako ti je ime.
Samo Kitajec sem.
Ime mu je Ip Man.
V prihodnje bodi previden. Ne vem, kaj namerava Miura.
Hlapec.
Zakaj sem hlapec?
Njihova smrt ni moja krivda! Samo prevajalec sem!
Tudi jaz moram zaslužiti za kruh! –Zaslužiti za kruh?
Tvoje rojake pretepajo do smrti. Kje imaš dostojanstvo?
Nimam ga, ti pa ga imaš precej! Pa pretepi vse po vrsti, če si upaš!
Čim več jih pretepi!
Prevajalec sem, ne hlapec! Kitajec sem!
Doma sem. –Očka. –Si že nazaj?
Si bil priden? –Ja. –Dobro.
Si danes utrujen?
Najprej si umij obraz.
Tako dobra si.
Danes sem spoznal, da nisem za nobeno rabo.
Nesposoben sem.
Prej sem treniral borilne veščine.
Pa kaj?
Ta svet …
Je tako majhen.
Za nobeno rabo nisem.
Ni važno, kakšen je svet. Ta trenutek sem zelo srečna.
Dokler bomo jaz, ti in Zhun skupaj, bo vse v redu.
Pomembno je, da družina ostane skupaj.
Dol s tovornjaka!
Tja, na drugo stran! Tja!
Kdo je tu glavni? Prikaži se!
Jaz sem glavni.
Ukradel sem tvoje dobrine. Če jih hočeš nazaj, jih kupi, prav?
Nimam denarja.
Pusti mojega očeta!
Wing chun?
Prekleto, je to wing chun? –Ne pretepajte ga!
Imaš denar? –Ne. –Ga imaš?
Ne. –Pretepal te bom, dokler ga ne boš imel!
Dobrin nismo prodali, zato nimam denarja.
Stric Ip, prosim, reši mojega očeta, sicer ga bodo pretepli do smrti!
Kaj je narobe, Yao? –Teta … –Pojdiva pogledat.
Jaz sem človek razuma.
Če nimaš denarja, ti bom dal čas, da ga dobiš,
dobrine pa bom obdržal.
Učitelj Ip.
Oče, si v redu? –Sem. Pomagaj stricu Fuju.
Kako lahko pomagam?
Borilne veščine sem imel za neuporabne, a vidim, da so zelo.
Moral bi se jih naučiti od tebe, da bi se znal braniti.
Stric Ip, ostani tukaj in nas nauči borilnih veščin,
da se lahko branimo. –Učitelj Ip.
Strokovnjak si. Prosim, nauči nas. –Ja, učitelj Ip, nauči nas.
Poslovnež sem.
Obvladam samo posel. Jaz jih ne morem zaščititi,
ti pa jih lahko.
Ko je tu vladal mir, si učence lahko zavrnil,
v hudih časih pa moraš ukrepati.
Treniranje borilnih veščin je zelo drago.
Plačal ga boš še njim in mi spet dolgoval.
Stric Ip, jaz bom tvoj prvi učenec.
Očka, rad bi bil višji. –Višji?
Zakaj se Ip Man ni vrnil?
Jaz … Ne vem, gospod.
Poišči ga.
Ne vem, kje je.
Le kako naj ga najdem? –Kako velik pa je Foshan?
Ga je res tako težko najti? –Pravzaprav je Foshan zelo velik.
Ne …
Prosim, ne.
Res ne vem, kje je. –Pankrt!
Za nobeno rabo nisi! –Dovolj!
Kreten.
Kamen, papir, škarje. –Izgubil si! –Ste se zarotili proti meni?
Skrijmo se. –Dobro se skrij.
10, 9, 8, 7 … –Zhun?
V tisto smer. –Tri, dve, ena.
Prihajam. Našel vas bom.
Učitelj … –Zakaj si tukaj?
Miura te hoče nazaj.
Odidi.
Ne morem.
Pustite ga. Kaj bi radi?
Kakšna lepotica.
Sranje.
Pojdimo, tukaj ni varno.
Pojdimo, Cheng.
Li.
Ničvrednež! Kako ti je Ip lahko pobegnil?
Žal mi je.
Še polkovnik Sato ga ni mogel ustaviti.
Dal sem vse od sebe. Prisežem.
Žal mi je. –Utihni! Za nobeno rabo nisi!
Reci jim …
Naj najdejo Ipa. To je ukaz. –Ja, gospod.
Sestrica …
Pojej nekaj, brat.
Kako je učitelj? –Dobro. Vsi so v redu.
Učitelj? –Prihajam.
Gospa.
Pomerite jo.
Ste se že privadili?
Ja. –Dobro. Ko bo večerja skuhana, vas pokličem.
Li?
V redu sem.
Ne vem, kaj naj rečem.
Hvala.
Je že dobro.
Bolje, da čim prej zapustimo Foshan.
Quan išče rešitev. –Kam pa gremo? –V Hongkong.
V bistvu ni važno, kam gremo.
V Hongkongu imam nekaj prijateljev.
Če se mi kaj zgodi … –Kaj pa?
Nič se ti ne bo zgodilo.
Spet so tukaj, podurhajmo jo!
Prišli so!
Je denar pripravljen? –Nobenega denarja ne boste dobili.
Prosim?
Ne bojim se vas. Ne boste nas več mučili.
Bi rad, da te pretepem?
Prekleto! Pretepite vsakega, ki se bo upiral!
Nehajte!
Ni čudno, da so si upali upreti. Stražarja imajo.
Zaradi tebe nisem mogel odpreti kluba v Foshanu.
Me boš danes spet zafrkaval?
Bi me rad odgnal? –Nihče te noče odgnati.
Ip, si bil kdaj vsak dan lačen?
Dandanes smo lačni vsi.
Ko sem prvič prišel v Foshan, sem si rekel,
da ne bom nikoli več lačen.
Nikoli več ne bom lačen! Pretepite jih!
Kaj počivaš, Yuan? V akcijo!
Pokončaj jih!
Daj že. –Kako naj se mu sploh približava?
Pojdimo!
Zelo dobro, učitelj.
Yuan?
Ustavi se.
Veš, kaj počneš? –Ja, tat sem. –Kitajcem kradeš.
Raje sem nasilnež kot žrtev nasilja. Na se me vsi bojijo.
Tvoj brat je hotel, da ti dam to. –Ne govori o njem!
Veš, da je mrtev? Japonci so ga pretepli do smrti.
Povsod te je iskal, a te ni našel.
Vsak naj si izbere svojo pot.
Učitelj …
Miura je slišal, da si v tovarni bombaža. Ne vračaj se tja.
Iti moram. Ne vračaj se tja.
Vsi ven! –Hitro!
Kje je Ip Man?
Povejte mi, kje je!
Niti besedice.
Ti, pridi sem.
Kje je Ip Man? Povej mi!
Nekaj sem te vprašal! –Zdrži, si bom že kaj izmislil.
Povej mi! Povej!
Tu sem! Jaz sem Ip Man!
Tukaj sem. Li!
Čakajte malo, prosim! –Li, povej Miuri, da so delavci nedolžni.
Reci, naj jih izpusti. –Nisem rekel, da ne hodi sem? –Povej mu.
Sranje!
Sato!
Drznil si me je udariti. Ga ne bi ubili? –Vem, kaj počnem.
Li … –Ja?
Že odkar si se uprl japonski vojski,
si mrtev. Ker pa si talentiran,
nam boš mogoče prišel prav.
Eno možnost imaš.
Da postaneš zvest japonskemu cesarju.
Nauči našo vojsko kitajskega kung fuja.
Tako ti bomo mogoče prizanesli in ne boš umrl.
Rad bi, da Japonce naučiš kung fuja.
Japoncev že ne bom učil. Bi radi, da se borim?
Torej se bom z vami.
Pravi, da bo premislil.
Rad bi se dvobojeval z generalom Miuro.
Odvedite ga!
Quan, spravi mojo ženo in otroka iz Foshana! –Učitelj Ip!
General, bi se res radi spopadli z Ipom? –Seveda.
Mojster je,
a ni videti, da bi rad učil našo vojsko.
Za dvobojem z vami se gotovo skrivajo drugi motivi.
General, ne spopadite se z njim.
Naj ga raje ustrelim.
Na dvoboj
me je izzval,
ker misli, da je boljši od mene.
Če ga zavrnem …
In ga ustrelimo …
Je to enako kot poraz.
Pretep s Kitajcem ne vpliva samo na vašo čast,
pač pa na čast celega našega cesarstva.
Praviš, da bom izgubil?
Bojim se, da se zgodi najhujše. –Gotovo bom zmagal.
O tem bo slišala vsa Kitajska.
Prav, razumem.
Namesto da te ubijem, bi rad, da nas kaj naučiš,
saj cenim tvoj talent.
Vseeno mislim, da kitajski kung fu ni boljši od japonskega.
Ker se bova stepla pred vsemi, mora biti turnir pošten.
Napadli ste našo državo in pobili naše ljudi.
Ne bodite hinavski.
Oprosti.
Spustite me! Spustite mojo mamo!
Ipu sem obljubil, da se vama ne bo nič zgodilo.
Ne moremo nazaj, prenevarno je.
Spopadla se bosta Japonec in Kitajec. –Kdo? –Ip Man.
Glejte, ne moremo noter.
V preteklosti …
Sem si želela, da bi bil vedno z mano.
Vedno sem se pritoževala čez njegovo treniranje.
Ko se je s kom spopadel, sem imela napad jeze.
Nikoli ga nisem zares podpirala v tem, kar rad počne.
Mogoče je to njegov zadnji dvoboj.
Bojim se, da ne bom več imela priložnosti.
Zakaj mi ne daš priložnosti? Zakaj?
General Miura pravi,
da se bo zaradi kitajsko-japonske kulturne izmenjave
pošteno spopadel z Ipom.
Znanje si bosta izmenjala na prijateljski način
in med državama bo zavladal mir. –Je pošten turnir sploh mogoč?
Japonci bodo gotovo ubili tega izdajalca. –Tako je.
Tišina!
Učitelj Ip prihaja!
General Miura je govoril o turnirju,
a mi dol visi za to! Pozorno me poslušaj.
Če zmagaš, te ubijem. Zapomni si to!
Prav.
Pusti Miuri, da zmaga, sicer te bo ubil.
Pomembneje je, da ostaneš živ.
Kitajske borilne veščine so bolj konfucijanskega duha.
Odlikuje jih človečnost. Japonci ne boste nikoli razumeli,
da morate z drugimi ravnati tako, kot želite, da drugi z vami.
Izkoriščate vojaško silo.
Borilne veščine ste spremenili v nasilje, da bi zatrli druge.
Ne zaslužite si, da bi obvladali kitajske borilne veščine.
Ip Man! Ip Man!
IP MAN SE JE UPRL JAPONSKI VOJSKI.
KITAJCE JE ZDRUŽIL S PESTMI.
S POMOČJO DOBREGA PRIJATELJA ZHOUJA QINGQUANA
JE RANJENI IP MAN Z DRUŽINO POBEGNIL IZ FOSHANA.
15. AVGUSTA 1945 JE JAPONSKI CESAR HIROHITO
OZNANIL BREZPOGOJNO PREDAJO JAPONSKE.
KITAJCI SO KONČNO SLAVILI V OSEM LET DOLGI VOJNI.
LETA 1949 SE JE VELEMOJSTER IP MAN USTALIL V HONGKONGU.
S TRENIRANJEM WING CHUNA JE ZAČEL V HOTELU KOWLOON,
ŠTABU ZDRUŽENJA UČITELJEV, IN ZAČEL Z NOVIM POGLAVJEM.
LETA 1967 JE IP MAN ZDRUŽIL WING CHUN Z ATLETIKO
IN TAKO POŽIVIL DUHA WING CHUNA MED ENAKO MISLEČIMI.
NJEGOVE NAJVEČJE SANJE SO SE URESNIČILE.
WING CHUN JE ŠE DANES UGLEDNA VEJA KITAJSKIH BORILNIH VEŠČIN.
ŠTEVILO UČENCEV IPA MANA JE PRESEGLO DVA MILIJONA.
OGROMNO NJEGOVIH UČENCEV JE TALENTIRANIH,
VKLJUČNO Z NAJSLAVNEJŠIM AKCIJSKIM IGRALCEM,
BRUCEOM LEEJEM.
Prevod Prevajalski Studio Milenko Babič
Priredil in uredil: HrBt
Tehnična obdelava DVD Rippers Slovenija