Ти знаєш, що в Китаї більше людей з IQ геніїв,
ніж всіх американців, разом узятих?
-Я ніколи в це не повірю. -Це так.
І яка ж причина?
По-перше, китайців страшенно багато, але важливо інше.
Як виділитися серед купи людей,
де кожен має 1600 балів за SAT?
-Не знала, що SAT є і в в Китаї. -Немає.
Я говорив не про китайців, я говорив про себе.
-У тебе 1600 балів? -Так.
Можна заспівати а капела, та я не вмію.
Ти справді не зробив жодної помилки?
Я міг би або веслувати або створити ПК за $25.
Або вступити у фінальний клуб.
З мого жіночого погляду,
це непогано, якщо хлопець не співає а капела.
Це серйозно.
Але знаєш, веслярів я люблю.
На жаль, я не веслую.
Я жартую.
І так, я не зробив жодної помилки в тесті.
-Ти хоч раз пробував? -Я пробую зараз.
-Веслувати? -Пробитися у фінальний клуб.
Веслувати? Ні. Ти що, збожеволіла?
Може, тому що ти стільки всього кажеш,
я вже плутаю, що відповідати.
-Ти ж бачила веслярів, так? -Ні.
Ну, вони більші за мене. Це справжні атлети.
Ти казала, що любиш веслярів,
то я подумав, що ти знайома з кимось із них.
Просто приваблює сама ідея.
Знаєш, дівчата люблять ковбоїв.
Гаразд.
Ти що, не хочеш їсти?
Давай поговоримо про щось інше.
Ні, але ми стільки говорили про фінальні клуби,
що я могла і на рік постаріти.
Це правда, що у людей в Китаї вищий IQ, ніж...
«Фенікс» найбільш толерантний.
Клуб «Флай»... Рузвельт пішов у «Порк».
Котрий?
«Порцеляна». Це найкращий клуб.
-Котрий Рузвельт? -Теодор.
Я чула, що вони приваблюють дівчат байками
про гулянки з наступним президентом.
Тому так важливо туди влізти.
Ну, і в який легше вступити?
-Чому ти питаєш? -А що, не можна?
Важко в усі. І це проблема.
Едуардо заробив $300 000 на нафтових ф'ючерсах за одне літо,
але Едуардо туди не пустять.
Уміння заробляти гроші не справляє на них враження.
Круто. Він заробив $300 000 за літо?
-Він цікавиться метеорологією. -А до чого тут нафтові ф'ючерси?
Хто знає погоду, передбачає ціну.
Ти спитала мене про це,
бо вважаєш, що у фінальному клубі, в який найлегше вступити,
у мене найбільші шанси.
Я... Що?
Ти спитала мене, в який клуб найлегше вступити,
бо думаєш, що там у мене найбільші шанси.
Якщо туди легше вступити,
там кожен має найбільші шанси.
Ти не спитала, який з них найпрестижніший,
ти спитала, який з них найлегший.
Я просто спитала, гаразд? Просто тебе спитала.
-Марку, про що ти говориш? -Еріко.
Ти одержимий фінальними клубами.
У тебе вже манія, піди до лікаря,
хай тобі випише якісь медикаменти.
Тобі ж байдуже, що від них можна осліпнути.
Фінальні клуби - це важливо.
І є різниця між одержимістю та мотивацією.
Так. Велика.
Саме так. Отже, ти лукавиш.
Я не навмисно.
Зрозумій, я повинен зробити щось особливе,
щоб засвітитися перед клубами.
-Нащо? -Бо вони ексклюзивні.
Веселі, і в них дуже цікаво.
Тедді Рузвельт став президентом не тому,
що був членом клубу «Фенікс».
Він був членом «Порцеляни», а це ще краще.
Раджу тобі зосередитись на вмінні бути собою, от і все.
Ти щиро це сказала?
Нещиро.
Та навіть банальності містять часточку правди.
Скажу тобі відверто,
ти могла б активніше мене підтримувати.
Якщо мене візьмуть, я водитиму тебе на події та зустрічі,
ти познайомишся з тими, кого б зазвичай ніколи б не зустріла.
Ти зробиш це для мене?
Ми ж разом.
Добре.
Тоді я скажу відверто,
ми з тобою вже не разом.
-Не розумію. -Ми вже не зустрічаємося. Пробач.
-Ти жартуєш? -Ні.
Ти мене кидаєш?
Ти познайомиш мене з тими,
кого я ніколи в житті не зустріну?
Що за... Що це взагалі означає?
-Заспокойся. -Що це значить?
Еріко, ми сидимо і п'ємо тут,
бо ти колись переспала з охоронцем.
«Охоронцем». Його звати Боббі. Я ніколи з ним не спала.
З охоронцем ми приятелі, і він абсолютно адекватна людина.
Ти взагалі з Лонг-Айленда родом чи з Вімблдона?
-Стій. -Я повертаюсь до гуртожитку.
-Ти серйозно? -Так.
-Зачекай. Пробач мені. -Мені треба вчитися.
-Еріко? -Що?
Пробач мені.
Я це ціную, але мені треба вчитися.
Зачекай, встигнеш ще. Поговорімо краще.
-Не можу. -Чому?
Бо ти мене виснажуєш. Ці зустрічі як заняття на тренажері.
Я сказав, що ти навряд чи... Поки що...
Я не коментував твою зовнішність.
Я сказав, що ти студентка у Бостоні. Це просто факт.
Якщо це грубо, пробач мені.
-Я маю іти вчитися. -Не вигадуй.
Скільки можна це повторювати?
Бо ти студентка Бостону.
Хочеш чогось поїсти?
Пробач, що я не справляю враження своєю освіченістю.
Пробач, що я не веслую, отже, ми квити.
-Краще залишимось друзями. -Це не зовсім те.
Не буду брехати.
Я не хочу навіть дружити з тобою.
Я трохи пригнічений операційними системами зараз,
і якщо ми замовимо їсти, то зможемо...
Слухай, ти, мабуть, станеш дуже успішним комп'ютерником.
Та тобі здаватиметься, що дівчата не люблять тебе,
бо ти заучка.
Я скажу тобі щиро, що це неправда.
Тебе не любитимуть, бо ти козел.
Паб «Спраглий студент»
ГАРВАРДСЬКИЙ УНІВЕРСИТЕТ, ОСІНЬ 2003 р.
КІРКЛЕНД-ХАУЗ
20.13
Еріка Олбрайт - сучка.
Це тому, що її батьки змінили прізвище з Олбрехт
чи тому, що всі бостонські дівки - сучки?
Це тільки здається, що в неї третій розмір,
та насправді їй допомагають друзі з «Вікторіа сікрет».
У неї другий розмір, вона майже дошка. Брехлива реклама.
Опублікувати пост Пост опубліковано
21.48
Правду кажучи, в неї приємне обличчя.
Треба щось робити, щоб не думати про неї.
Це ніби легко, але потрібна ідея.
Не брехатиму, я трохи п'яний.
Знаю, що ще немає десятої, сьогодні вівторок.
Біллі.
На моєму комп'ютері кірклендський фотоальбом,
деякі фотографії відверто страшнючі.
Альбом Кіркленд-хаусу
Прийшов Біллі Олсон та запропонував спарувати деякі знімки
з фотками свиней, щоб народ голосував, хто гарніший.
Блискуче, містере Олсон.
22.17
Починаймо. Обійдемось без свиней,
але ідея порівнювати двох людей мені подобається.
Це нагадує алгоритм Тюринга,
тільки народний рейтинг фотографій буде точніший,
ніж цифри для визначення привабливості
на сайті hotornot.com.
По-перше, нам знадобиться велика кількість знімків.
На жаль, у Гарварді немає централізованого відкритого фотоальбому,
тому доведеться набирати фотки
з баз різних гуртожитків.
Стаємо хакерами.
Спершу Кіркленд.
У них усе відкрито, дані тримають у конфігурації апачі.
Фокусу з Wget вистачить,
щоб скачати увесь фотоальбом Кіркленда. Раз плюнути.
Далі Еліот.
Вони також відкриті, але без сторінок в апачі.
Я можу запустити порожній пошук,
щоб скинути всі знімки з бази даних однією сторінкою.
Тоді я збережу сторінку, а Мозілла збереже мені всі фотографії.
Гаразд. Рухаємось далі.
Вибачте! Шановні!
Ви в одному з найстаріших, найексклюзивніших клубів
не лише у Гарварді, але в цілому світі.
Я хочу привітати вас
на першій вечірці осіннього сезону клубу «Фенікс».
У Ловеллі є захист. Вони вимагають ім'я та пароль,
але я відкрию вам таємницю - у них немає зв'язку з головною університетською БД,
тому вони неспроможні зафіксувати вторгнення.
В Адамсі захист відсутній, але видає по 20 фоток на сторінці.
Я застосую ту ж саму схему,
що з Ловеллом, і все в ажурі.
У Квінсі немає онлайн фотоальбому. Ганьба.
Нічого не вдієш.
Данстер - це фортеця.
У них немає онлайн директорії.
Треба здійснювати пошук,
але якщо результатів більше ніж 20, тобі нічого не повертається.
Навіть коли ти отримуєш результат, він веде тебе не прямо до фоток,
а переадресовує тебе на аплікацію чи ще щось. Дивно.
Це може бути важко. Повернуся пізніше.
-«Тиждень акул» показують. -Що?
-Біла акула - прекрасна риба. -Гаразд.
З Левереттом трохи краще. Тут теж потрібний пошук,
але якщо робити його порожнім,
то отримаєш сторінки з фотографіями студентів.
Дратує те, що можна бачити тільки один знімок,
а я не хочу лазити на 500 сторінок,
щоб скачувати по фотографії.
Застосую аймак і модифікую перл-сценарій.
Лови.
Готово.
Привіт, що цікавого?
Дуже вчасно. Прийшов Едуардо, він забезпечить мені ключовий інгредієнт.
-Привіт, Марку.. -Вардо.
Ви з Ерікою розбіглися.
-Як ти дізнався? -З твого блогу.
-Так. -Ти як, нормально?
-Ти потрібен мені. -Я готовий.
Дай мені алгоритм, за яким рейтингують шахістів.
-Усе гаразд? -Я складаю рейтинг дівок.
Хто сексуальніший? Клікни та обери.
-Точніше, студенток. -Так.
Думаєш, це хороша ідея?
-Дай мені алгоритм. -Марку...
Дай мені алгоритм.
Базовий рейтинг кожної - 1400.
У будь-який момент дівчина А має рейтинг Р-а, а дівчина Б - рейтинг - Р-б.
Коли їх порівнюють, існують очікування, котра виграє,
залежно від її рейтингу, так?
Так. І ці очікування вимірюються цією формулою.
Запишемо.
Ліворуч.
Праворуч.
Так, ще раз праворуч.
-Працює. -Кому вишлемо спершу?
-Двайру. -Нілу.
-Кому ти надішлеш? -Деяким людям.
Важливо інше -
кому надішлють вони?
Хлопці, зацініть.
Нумо ліворуч. Чуваче, ліворуч.
Дивіться на цих дівчат. Ліва чи права?
-Ліва гарна. -Ліва? Так.
Права чи ліва?
Це моя сусідка по кімнаті.
-О, Господи. -Ліва.
Це принизливо.
-Права. -Ліва.
-Ліва?
О, чорт.
Олбрайт.
Він написав про тебе у блогу.
Краще не читай цього.
Ліва.
Латіна.
Еріко.
Це твоє?
Позичив у трансвестита.
Забирайтесь звідси!
-Ліва. -Права.
Ліва.
Дуже багато трафіку.
Може, ми краще згорнемося, доки ще не пізно?
Алло?
Чекай. Що?
О четвертій ранку?
Дуже незвичний сплеск трафіку на лінії в Кіркленді.
Кажеш, це незвично для четвертої ранку?
Ні, це було б незвично і для рекламі на футболі.
Гаразд.
-Викликають. -Що сталося?
Уся гарвардська мережа от-от упаде.
Невже ти...
Так.
Треба перевірити.
Не з'єднується.
Мережа впала.
Або це випадковість, або винні ми.
Це не випадковість.
Чорт забирай.
Вас викликали на дисциплінарку.
Усе було не так.
Засідання комісії не відбулося?
Ні, почекайте. У барі з Ерікою Олбрайт. Це вона розповіла?
-Марку... -Що я таке молов?
Я брала цитати з її свідчень.
Нащо ви взагалі її допитували?
Ці речі не ви вирішуєте.
Думаєте, якщо вона зробить з мене ідіота,
я вам за все заплачу?
Давайте відпочинемо хоч хвилинку.
Можна? Ми тут уже три години.
Якщо чесно, ви вже довго соромите містера Цукерберга
свідченнями дівчини з бару.
Я не засоромлений, але в неї багата уява.
Вона була під присягою.
Це ж треба, хтось уперше збрехав під присягою.
Сайт мав 2 200 кліків лише за дві години?
-Тисяч. -Що?
Двадцять дві тисячі.
Ого.
Як же вони швидко веслують.
Як нам зробити, щоб було цікавіше?
Вистрибни й пливи.
Нам доведеться стрибати й тонути.
Тоді ти веслуй вперед, а я веслуватиму назад.
Ми генетично ідентичні. Станемо й будемо крутитись на місці.
Краще веслуй.
-Ви про це чули? -Про що?
Два дні тому другокурсник поклав мережу з ноутбука в Кіркленді.
-Серйозно? -О 4.00.
Як?
Він створив вебсайт, де можна обрати найвродливішу студентку.
Де ми були? Як ми це пропустили?
Не знаю. Три години тренувань перед сніданком.
Цілий день лекцій. Навчання.
Потім три години у воді і знову навчання.
Не уявляю, як ми це пропустили. І скільки трафіку він отримав?
Двадцять дві тисячі запитів.
Двадцять дві тисячі?
Кеме, він зламав фотоальбоми з семи гуртожитків.
І п'янючий за один вечір створив вебсайт.
Двадцять дві тисячі?
-Звідки ти знаєш, що він був п'яний? -Він писав про це в блозі.
-А знаєте, хто це? -Вже здогадуюсь.
Він наш технар.
Кемерон Вінклвосс.
В-І-Н-К-Л-В-О-С-С.
«Кемерон» пишемо як чуємо.
Тайлер Вінклвосс.
«Тайлер» пишемо як чуємо, а прізвище таке саме, як у брата.
Містере Цукерберг, це засідання дисциплінарної комісії.
Вас обвинувачено у свідомому порушенні безпеки,
порушенні авторських прав,
втручанні в особисте життя створенням сайту www.facemash.com.
Вас також обвинувачують у порушенні університетської політики
з поширення цифрових зображень.
Перед початком розмови ви можете щось сказати.
Ми вас слухаємо.
Я...
Я вже попросив вибачення через журнал «Крімзон» в Асоціації чорних жінок,
у «Фуерца латіна»
і в усіх дівчат Гарварду, які могли образитись,
а я чув, що вони образились.
Щодо обвинувачень у питанні порушення безпеки,
я вважаю, що заслужив від вас подяку.
-Перепрошую? -Так.
-Я не розумію. -Що саме?
Ви заслужили подяку?
Я вказав на великі прогалини у вашій системі.
-Вибачте, дозволите? -Так.
Містере Цукерберг,
я відповідаю за безпеку комп'ютерів Гарварду,
запевняю вас, вона досконала.
Саме цей рівень досконалості
і вивів на вас менш ніж за чотири години.
-Чотири години? -Так, сер.
Неперевершено,
та якби ви знали, що розшукувати,
то побачили б це на вікні моєї кімнати.
Ну?
Півроку випробного терміну.
Це щоб іншим була наука.
У них був мій блог.
Даремно я писав про порівняння з худобою.
Це було тупо.
Але я жартував. Невже в них немає почуття гумору?
-Я хотів тебе зупинити. -Я знаю.
Як ти так робиш, що всі дівчата починають нас ненавидіти?
-А я мовчу. -Я знаю.
-Не можна так. -Вардо, я ж сказав, я знаю.
Розглянемо типову задачу.
Припустімо, у вас є комп'ютер з 16-бітною віртуальною адресою
з розміром сторінки у 256 байтів.
Система використовує однорівневі таблиці, які починаються з адреси гекс-400.
Може, потрібен прямий доступ до вашої системи? Хто знає?
ти гад
Перші кілька сторінок віддано прапорцям.
Припустімо, кожний запис у таблицю матиме вісім статусних бітів.
Ці вісім статусних бітів будуть...
Хтось знає?
Я бачу, дехто вже здався.
Нічого, містере Цукерберг,
і кмітливіші за вас не витримують.
Один базовий біт, один модифікований біт, один референційний біт і п'ять дозвільних.
Це правильно.
Хто скаже, як він отримав відповідь?
Марку?
-Ти Марк Цукерберг? -Так.
-Кемерон Вінклвосс. -Привіт.
Тайлер Вінклвосс.
Ви часом не родичі?
-Оригінально. -Прикол.
Ми такого ще не чули.
Уважно вас слухаю. Я уразив ваших подруг?
Ні. Хоча я не знаю.
-Ми не питали. -Треба поцікавитись.
Ні.
У нас є ідея, треба поговорити.
Маєш хвилинку?
Ви, мабуть, часто буваєте в тренажерному залі.
-Необхідність. -Чому?
Ми веслуємо.
-Так, у мене є хвилинка. -Добре.
-Ти колись був у «Порцеляні»? -Ну.
Вибач, але у сам клуб тебе не пустять,
-ти ж не член. -Я знаю.
-Хочеш сендвіч? -Так.
-Марк, так? -Так.
-Це Дівіа Нарендра, наш партнер. -Привіт.
Твій «Фейсмеш» справив враження.
Знаєш, «Курсматч» - також дуже непогана робота.
Що таке «Курсматч»?
Заходиш в інтернет і дивишся, які курси обрали твої друзі.
Дуже зручно.
-Марку? -Що?
Ми хвалимо «Курсматч».
Це було раз плюнути.
Ти ще у школі щось винайшов?
Зробив апку для мп3-плеєра, що розпізнає улюблену музику.
Покупці знайшлися?
«Майкрософт».
І скільки?
Я не продав. Виклав в інтернеті задарма.
-Задарма? -Так.
Чому?
Так от, ми вже давно працюємо над одним проектом,
класним.
Проект «Гарвард конекшн».
Ти створюєш свою сторінку, там усе - біографія, фотки, інтереси.
Потім хтось заходить на сайт, дивиться біографію, додає у друзі.
Чим це відрізняється від «Майспейсу» чи «Френдстера»?
Harvard.edu.
Harvard.edu - найпрестижніша імейл-адреса країни.
Це тримається на ідеї, що дівчата...
Якщо висловлюватись неделікатно...
Дівчата хочуть студентів Гарварду.
Дівіа і мій брат вміють так висловлюватись.
Основна різниця між нашим проектом та «Майспейсом» чи «Френдстером»
та іншими соціальними мережами...
Це ексклюзивність.
-Так. -Так.
Ми б хотіли, щоб ти нам допоміг.
Нам потрібен обдарований та креативний програміст.
Ми чули, що тебе гостро критикують.
Жіночі групи готові оголосити тобі анафему.
Ми думаємо, це сприятиме реабілітації твого іміджу.
Клас. Ви мені допоможете?
Ми тобі пропонуємо.
Наш перший програміст випустився та пішов у «Гугл».
Другий програміст перевантажений лекціями.
Ти повинен створити сайт, написати код,
-а ми забезпечимо... -Домовились.
Що?
Домовились.
Кльово.
Так ви сказали?
Це було три або чотири роки тому. Не пригадую.
Коли ви прийшли до Едуардо?
Я не розумію запитання.
Ви пам'ятаєте, як погодились?
Як я погодився?
Коли ви прийшли до Едуардо з ідеєю «Фейсбуку»?
Це був «Твій фейсбук» тоді.
Ви чините перешкоди.
Я є відповідачем у двох судових позовах.
Ви дали їм свою згоду,
коли Тайлер та Кемерон Вінклвосси та Дівіа Нарендра попросили
створити «Гарвард конекшн»? Ви сказали «так»?
Я сказав, що допоможу.
Коли ви звернулися до містера Северіна з ідеєю «Твого фейсбуку»?
Я не скажу, що звернувся.
-Саю. -Можеш відповісти.
На вечірці в «Альфа Іпсилон Пі».
Що це?
Єврейське братерство.
Тоді був карибський вечір.
АЛЬФА ІПСИЛОН ПІ
Таких як я мало приваблюють азійські дівчата.
Але азійських дівчат дуже приваблюють такі як я.
Я виводжу алгоритм, щоб визначити зв'язок
між євреями та азіатками.
А що тут виводити? Вони гарні, кмітливі,
вони не єврейки і не вміють танцювати.
О, Марк прийшов.
Марку!
Зараз повернуся.
Я дещо придумав.
Чекай. У мене є новина, ти навіть не повіриш.
Що?
Мене запросили в клуб «Фенікс».
-Ти жартуєш? -Ні.
Це лише перший з чотирьох етапів,
але вони кинули запрошення під двері.
Я повинен з'явитися завтра на вечірку.
Отже...
Тебе запросили у «Фенікс».
Так, мабуть, це для різноманітності.
Для різноманітності. Але поки беруть...
У тебе є до мене розмова?
-Марку? -Так.
Ти сказав, що дещо придумав.
Здається, я дещо придумав. Ходімо надвір поговоримо.
Надворі мороз.
Я не витримую це відео Ніагарського водоспаду,
яке не має жодного стосунку до Карибів.
Усі кинулися на «Фейсмеш» як навіжені, так?
Так.
Це було не через знімки гарних дівчат.
В інтернеті гарних дівчат повно.
Так.
Вони побачили знімки знайомих.
Ми заходимо в інтернет шукати знайомих,
можна створити вебсайт для них.
Приятелі, фотки, біографія - що можливо знайти.
Пошукати. Може, когось випадкового з вечірки.
Але це не буде сайт знайомств.
Ми беремо усе соціальне середовище коледжу
і переносимо онлайн.
-Я не відчуваю ніг. -Я знаю.
Я і сам досі в це не вірю, але, Вардо?
Що?
«Це буде ексклюзивно».
Сайт для знайомих чи приятелів.
Як в усіх братерствах.
Це добре.
Це буде як фінальний клуб, де ми президенти.
Я відповів, що це хороша ідея.
Це була класна ідея. Не треба було нічого красти.
Люди самі давали б свої фотки та всю інформацію.
Вони мали б можливість пускати чи не пускати знайомих.
Розумієте, у світі, де соціальна структура - це головне,
це була сила.
Це був великий проект,
йому треба було написати десятки тисяч рядків коду,
я здивувався, що Марк звернувся до мене, а не до сусідів -
Дастіна Московіца та Кріса Г'юза. Вони були програмістами.
Потрібні гроші, щоб орендувати сервери та вийти онлайн.
Ось справжня причина.
-Умови він озвучив? -Так.
Справедливо, 70/30.
70 мені, 30 тобі за внесені $1 000
та вирішення всіх ділових питань. Ти фіндиректор.
І ви відповіли?
Я сказав: «Згоден».
-Добре. Ще щось додав? -Так.
Це, мабуть, вони для різноманітності.
Не страшно.
Нащо він сказав це?
Гретчен, вибачте, що перебиваю, але хто це вигадав?
Саю, я б хотіла закінчити допит.
На що ви натякаєте?
Що я позаздрив Едуардо, якого запросили у «Фенікс»,
і замислив витиснути його з компанії,
-яку ще навіть не створив. -І що?
-Гретчен. -Я заздрив Едуардо?
Не друкуйте, це не для протоколу.
Мем, ви добре підготовлені,
тому знаєте, що гроші неважливі для мене.
Проте зараз я легко можу придбати Оберн-стріт та
клуб «Фенікс» і зробити з нього кімнату для пінг-понгу.
Я розкажу тобі про вечірку.
Я розумію, що ви позивач у справі, пов'язаній з «Фейсбуком»,
та свідок у нашій.
Так, сер.
Ви пам'ятаєте, перед тим як Марк озвучив вам свою ідею,
він згадував про Тайлера Вінклвосса, Камерона Вінклвосса,
Дівію Нарендру або «Гарвард конекшн»?
Так, він хотів зробити їхній сайт,
але подивившись на те, що в них є, вирішив не гаяти на це часу.
Сказав, що навіть найтупіші
знають більше про те, як зацікавити веб-сайтом, ніж ці типи.
«Ці типи» - це мої клієнти.
Так, він дратувався... Марк дратувався, що ваші клієнти вважали,
що він мусить реабілітувати свій імідж після «Фейсмешу».
А Марк не збирався реабілітуватися.
Із «Фейсмеш» він зламав усі гарвардські комп'ютери,
познущався із дисциплінарки й надовго прославився.
«Фейсмеш» став першою сходинкою нагору.
Ви знали, що поки містер Цукерберг створював «Твій фейсбук»,
він також зв'язувався з позивачами?
Ні, на той час не знав, проте...
Це ніяк не пов'язано з сайтом знайомств Вінклвоссів.
Хто це сказав? Звідки ти знаєш?
Таю.
Чи ви знали, що поки містер Цукерберг створював «Твій фейсбук»,
позивачі свято вірили в те, що він створює «Гарвард конекшн»?
Ваш висновок абсолютно необґрунтований.
Ми підтвердимо цей висновок.
«Френдстер» «Майспейс»
Від Марка Цукерберга Тайлеру Вінклвоссу. 30 листопада 2003 р.
«Я прочитав ваші матеріали про "Гарвард конекшн".
Думаю, це не забере багато часу.
Поговоримо після того,
як я зроблю функціонал сайту завтра ввечері».
Від Марка Цукерберга Кемерону Вінклвоссу. 3 грудня 2003 р.
«Вибачте, що я був недоступний.
Бачу, що пропустив три ваші дзвінки.
Довго розв'язував задачу системного аналізу».
Від Марка Цукерберга Тайлеру та Камерону Вінклвоссам.
10 грудня 2003 р.
«Цей тиждень був дуже важким, повно роботи,
тому я думаю, нам краще відкласти зустріч.
Завтра я також дуже зайнятий».
Мені це все зовсім не подобається.
Напиши йому,
що ми обов'язково повинні зустрітися напередодні канікул.
Я знаю. Так, будь обережним.
Привіт, Марку.
Потрібен окремий лінус-бокс, що тягне апачі з сервером MySQL.
Це буде трохи дорожче.
-Набагато? -Приблизно $200.
-Це потрібно? -У нас буде трафік.
-Купуй. -Вже купив.
Уявляєш?
Я на другому етапі.
Це добре.
Можеш пишатись собою.
Не переживай, якщо далі не потягнеш.
Я не заважатиму.
Від Марка Цукерберга Тайлеру та Камерону Вінклвоссам
і Дівії Нарендрі.
15 грудня 2003 р.
«Нам задали комп'ютерну задачу,
це 15 годин кодування, тому я буду зайнятий до завтра».
«Я зможу зустрітися з вами не раніше, ніж у наступну середу».
«Я мушу скасувати зустріч у середу.
Я просидів у лабораторії увесь цей час, також я...»
«...не зможу бути у суботу, бо до мене мають приїхати батьки».
На таблиці написано, що це Джон Гарвард, він заснував університет у 1638 р.
Це також зветься статуєю Трьох обманів.
Назвіть ці три обмани.
Містере Дауд.
Три обмани. Перший...
Чорт!
-Спустити штани. -Гаразд.
Містере Северін.
Перший - Гарвард заснували в 1636-му, а не 1638-му.
Другий - Гарвард було засновано не Джоном Гарвардом.
І третій - це не Гарвард.
А хто це?
Це приятель скульптора Деніела Честера.
Не роздягайтеся.
Містер Цукерберг зустрівся з моїми клієнтами 39 днів тому
та досі не завершив роботу над «Гарвард конекшн».
А 11 січня 2004-го
містер Цукерберг зареєстрував домен на ім'я «Твій фейбук»
через «Нетворк солюшнз».
За вашою інформацією, він хоча б розпочав роботу над «Гарвард конекшн»?
Як мені відомо, ні.
Що це таке?
«Привіт, Кемероне. Я сумніваюся,
чи досить функціональний наш сайт,
щоб привернути увагу набрати критичну масу, необхідну
для того щоб стати популярним».
«Може, зустрінемось».
Це вперше він вказав на якусь проблему?
Так.
Ви надіслали 36 імейлів містеру Цукербергу і отримали 16 відповідей,
і лише тоді він зазначив, що не все гаразд.
Правильно.
За 42 дні він вивчив нашу систему і вирвався вперед.
-Ви бачили якийсь свій код на «Фейсбуку»? -Саю, можна...
Я використав хоч один ваш код?
Ти украв усю нашу ідею.
-Хлопці? -Яку це? Знайомства для Гарварду?
Я можу продовжити допит?
Не обов'язково бути спеціалістом,
щоб розібратися.
Якби ви були творцями «Фейсбуку»,
ви б створили «Фейсбук».
Швидше б ти вже схаменувся і виписав нам чек.
Ніколи.
Йдемо далі.
4 лютого 2004 року.
Марку.
У тебе на історії мистецтва є одна дівчина. Її звати Стефані Аттіс.
Ти часом не знаєш, вона з кимось?
Ти коли-небудь бачив її з хлопцем?
І якщо ні, ти часом не знаєш, чи їй не хочеться познайомитись?
Дастіне.
Люди не розгулюють з написом на грудях...
Марку?
Ми мали зустрітися о 9.00.
-Не спав? -Треба дещо додати.
Що?
Чорт, це дуже класно. Справді класно.
Усе просто і зрозуміло.
Ні Діснейленду, ні голих дівок. Але дивись.
Що ти пишеш?
«Статус». «Ким цікавитесь».
Це головне в житті студента. «Ти займаєшся сексом чи ні?»
Для цього ми ходимо на певні лекції,
сідаємо за кимось, намагаємось виділитись.
І в самому центрі цього буде «Твій фейсбук».
Усі зареєструються, бо після розмови
є шанс, що вони можуть...
-Потрахатись. -Познайомитись. Так.
-Це вже реально круто. -Я закінчив.
-Тобто? -Усе готово.
-Готово? Вже? -Я закінчив.
А це реквізити.
-Ти зробив реквізити. -Так.
-Едуардо Северін, співзасновник, директор. -Так.
Ти не уявляєш, як цьому зрадіє мій батько.
Уявляю.
Коли виходимо онлайн?
Вже зараз. Лептоп підключай.
Що? Нащо тобі мій лептоп?
У тебе імейли всіх членів «Фенікса».
Ні, не думаю, що буде круто, якщо я їм це спамну.
-Це не спам. -Так, я знаю, що це не спам.
Якщо розіслати просто друзям, це безперспективно.
Я ще не в братерстві.
У них є знайомі. Дай мені імейли.
-Добре. -Гаразд.
Давай список.
Ото хлопці.
Вони просто генії,
бо відверта цитата Льюїса Керрола...
-Вони непогані. -Та це я так.
Так, ти правий.
Наш сайт народився.
Давай вип'ємо та відсвяткуємо.
Я пригощаю.
Марку.
Марку, ти молишся?
Колись співали Коула Портера та Ірвінга Берліна.
Це ж Валентинів день. Ми співаємо про кохання.
І правильно.
Бо Коул Портер та Ірвінг Берлін не писали про кохання.
Кохана, сховай лептопа.
Сім різних людей скинули мені однаковий лінк.
-КС. -Що за лінк?
Я не знаю.
Сподіваюся, це коти, схожі на Гітлера,
це дуже прикольно.
Це щось інше.
Діве!
Що?
Це не моє.
Що сталося?
Усе гаразд.
Гей!
-Гей! -Не зараз!
-Ще 20 хвилин, -Гаразд.
Я тільки хочу повідомити, що Цукерберг украв наш вебсайт.
Марк Цукерберг?
Він украв наш вебсайт.
Він в онлайні вже понад 36 годин.
Містере Готчкісс? Таю, юрист говорить з татом.
Так, сер, я сиджу з Тайлером та нашим бізнес-партнером Дівією.
«Ласкаво просимо на "Твій фейсбук".
Це онлайн директорія, яка зв'язує людей
через соціальні мережі.
Реєструйтеся за допомогою адреси harvard.edu».
Так, я вже дзвонив. Я шукаю Марка Цукерберга.
Так, сер. Його інколи цитували.
Я прочитаю вам.
«Усі говорять про універсальний
фотоальбом Гарварда», - каже він.
Він - це Марк.
«Та найсмішніше, що університету для цього
знадобилося кілька років.
Я зробив це класніше за університет і лише за тиждень».
Скажіть йому, що дзвонив Дівіа Нарендра.
-Це його слова. -Зрозуміло.
«На вчорашній вечір, - каже Цукерберг,
на thefacebook.com. зареєструвалося 650 студентів.
Він сподівається, що до наступного ранку
зареєструються ще 900».
Дівіа вичитав, що 650 студентів
зареєструвалися у перший день.
Навіть наркоторговець не міг би безплатно роздати наркоту стільком людям за день.
А у нього немає і трьох друзів.
Гаразд. От що ми зробимо, містере Готчкісс.
Ми вишлемо вам усю інформацію електронкою.
Ні, ви зайти на сайт не зможете.
Бо ви не маєте гарвардської...
Думаю, буде простіше, якщо ми все вам вишлемо.
Безперечно, так і є.
Він хороша людина, він дуже кмітливий, і я думаю, що він не хотів нам...
Ого.
...насолити.
Дуже вам дякую. І, тату...
Люблю тебе.
-Хороша людина? -Невідомо, яка він людина.
Відомо, що він украв нашу ідею.
Відомо, що він брехав нам у вічі.
-Він не брехав нам у вічі. -Бо ми ніколи його не бачили.
Він брехав нам в електронних листах і створив собі 42 дні запасу,
бо він знає прописну істину -
хто перший прийшов, той і виграв.
Я досвідчений весляр, Діве.
Не треба мене вчити,
як важливо приходити першим. Дякую.
-Це адвокат твого батька? -Юридичний радник.
Він усе проаналізує, і у разі потреби
надішле лист-попередження.
Налякає його?
Хочеш найняти адвоката і судитися?
Ні, я хочу найняти Сопрано, щоб вони розтрощили йому кістки кувалдою.
-Навіщо нам мафія? -Так.
Ми зробимо це самі. Я два метри, сто кіло, і нас двоє таких.
-Згодний. -Гаразд.
Я просив би заспокоїтись, доки ми у всьому не розібралися.
У чому ти хочеш розібратися?
Ми з Марком тричі бачилися, обмінялися 52-ма імейлами,
ми знаємо, що він бачив код.
-А що написано внизу сторінки? -Що автор - Марк Цукерберг.
-На домашній сторінці? -На кожній сторінці.
Боже, це так класно, що я зараз знепритомнію.
Чекайте, невідомо...
Кеме, тут вказано: «Цукерберг пише, що закритість сайту
допоможе відновити його репутацію
після загального обурення facemash.com».
Це те, що ми сказали йому. Він посилає нас на фіг у «Крімзон».
І поки батьків адвокат щось там намутить,
ми могли б виступити у пресі, нехай всі знають...
-Що? -Що він плагіатор.
Ми не огризатимемося у «Крімзон».
І не будемо з ним судитися.
Чому ні?
Я не розумію. Чому?
Він скаже, що це тупо.
-Ти про мене? -Скажи, чому ні?
Тому що ми джентльмени Гарварду.
Це той Гарвард, де ніхто не друкує статей на замовлення та не судиться зі своїми.
Ти думав, що він буде єдиним, хто вважатиме, що це тупо?
На тому етапі, коли ідея лише народилася,
ви знали, що Тайлер і Кемерон походять із заможної сім'ї?
«Заможної сім'ї»?
Ви знали, що їхній батько багатий?
Я не розумію, нащо ви це питаєте.
Неважливо, розумієте ви чи не розумієте.
-Неважливо для вас. -Саю.
Ви знали, що вони грошовиті?
Я не цікавився, грошовиті вони чи ні.
В одному зі своїх імейлів містеру Нарендрі
ви писали про консалтингову фірму Говарда Вінклвосса.
Можливо.
Говорад Вінклвосс заснував фірму, яка коштує сотні мільйонів доларів.
Ви також знали, що Тайлер і Кемерон - члени
гарвардського фінального клубу «Порцеляна».
Вони вказали на це.
-Вибач, що ми тебе запросили. -У коридор.
Досить. Отже, припускаю, ви знали, що мої клієнти мали гроші.
-Так. -Я скажу, чому я питаю,
я дивуюсь, чому, потребуючи $1 000 на інтернет-бізнес,
ви не попросили її у моїх клієнтів.
Вони казали вам, що їх це цікавить.
Я пішов до свого приятеля по гроші, бо хотів бути його партнером.
Едуардо був президентом Гарвардської інвестиційної асоціації
і також моїм найкращим другом.
Ваш найкращий друг судиться з вами за $600 мільйонів.
Я й не здогадувався. Як цікаво.
Едуардо, що сталося після запуску?
Вибачте, Саю, ви можете називати його «містер Северін»?
-Гретчен, вони ж найкращі друзі. -Вже ні.
Ми вже проходили це, коли... Нічого.
Містере Северін, то що сталося після запуску сайту?
Він вибухнув.
Весь університет користувався ним.
«Фейсбукни мені», - говорили всі вже за два тижні.
А що Марк?
А Марк став найбільшою знаменитістю університету, де було 19 Нобелівських
лауреатів, 15 лауреатів Пулітцера, двоє майбутніх олімпійців та кінозірка.
А яка кінозірка?
-Це важливо? -Ні.
...новини і купив собі примірник журналу «Популярна електроніка»
з комп'ютером «Altair» на обкладинці.
То був прекрасний день. Я був у себе в гуртожитку.
Він приніс журнал, показав його мені і сказав:
«Глянь, це може відбутись без нас. Треба починати».
І я сказав: «Добре, наш бейсік готовий».
Вам здається, що ви знаєте, що сталося далі, але це не факт.
На початку індустрія була дуже скромна.
У тому комп'ютері на обкладинці журналу був процесор 8080.
Якщо не купити додаткову карту пам'яті на кілобайт, у вас було 256 байтів.
Тому, коли я писав бейсік, найважчим було не лише працювати з ним на 4 кб,
а ще й лишити на тих 4 кб місце, щоб народ міг запустити інші програми.
-Твій друг - Марк Цукерберг? -Так.
-Він створив «Твій фейсбук». -Так.
Тобто, цей проект наш. Ми...
Ми... Так.
Круто.
-Я Крісті Лінг. Це Еліс. -Привіт.
Дуже радий знайомству з вами.
Фейсбукни мені з гуртожитку. Підемо десь вип'ємо.
Звісно.
Обов'язково.
Вона сказала: «Фейсбукни мені, а потім підемо вип'ємо».
Це надзвичайно класно.
По-перше, фраза «фейсбукни мені», а по-друге...
Що ви підете випити.
Уявляєш, так багато приємних речей
у одному звичайному реченні.
-Вибач, Марку? -Так?
Я Стюарт Сінгер, курс операційних систем.
Так.
-Крута штука - «Твій фейсбук». -Крута штука.
Дякую.
-Я Боб. -Дуже приємно.
Він дивився на тебе,
коли сказав, що наступний Білл Гейтс сидить у цій залі.
Я сумніваюся.
Я запізнився. Навіть не знаю, хто це виступав.
То був Білл Гейтс.
Чорт, тоді все логічно.
Бувайте. Дякуємо вам.
-Ти що, бовдур? -Ти ідіот?
Навіть не впізнав Білла Гейтса?
Я не вдягнув лінзи.
Я тебе вб'ю.
Час монетаризувати сайт.
Як їх звати?
-Чув, що я сказав? -Коли?
Я сказав, час монетаризувати сайт.
Що це значить?
Треба зробити так, щоб веб-сайт почав давати прибуток.
Ні, я знаю це слово. Я питаю, як це зробити.
-Реклама. -Ні.
У нас 4 000 членів.
Бо «Твій фейсбук» - це круто,
а якщо у нас з'являться реклама води, це не буде круто.
Я мав на увазі не воду, але ж це неминуче,
я ж фінансовий директор компанії...
Ми навіть не знаємо, що це таке. Ми навіть не знаємо, що це.
Ми не знаємо, чим це стане. Ми не знаємо, що це буде.
Ми знаємо, що це круто.
А це безцінний актив, за який я триматимусь.
-А як це скінчиться? -Це ніколи не скінчиться.
У цьому фішка. Як не закінчується мода.
-Що? -Мода. Мода ніколи не закінчується.
Ти говориш про моду? Я не вірю.
Я кажу про ідею моди і кажу, що це ніколи не закінчиться.
Нехай. Але мода ще й заробляє, продаючи штани.
Марку, що це?
-Що? -Це.
Це називається лист-попередження. Як їх звали?
-Кого? -Дівчат.
Коли ти це отримав?
Днів 10 тому. Одразу після запуску сайту.
-Господи. -Дівчата. Як їх звати?
Близнята Вінклвосси стверджують, що ти вкрав їхню ідею.
Це відверто не відповідає дійсності.
А це не відверта крадіжка інтелектуальної власності?
-Слухай... -Чому ти не сказав?
Лист адресовано мені.
Тут написано, що ми вкрали «Твій фейсбук» у Дівії Нарендри та Вінклвоссів.
-Я знаю, що там написано. -Зізнавайся.
Зізнаватися?
Годі викручуватися. Дивись на мене.
У листі написано, що ми відповідатимемо.
Ні, написано, що я відповідатиму.
Це від адвоката, Марку. Вони мають якісь підстави.
Адвокат - це юридичний радник їхнього батька.
Вони мають підстави?
Авжеж, наш сайт крутий і популярний,
а «Гарвард конекшн» - це туфта.
Вардо, я не використовував їхнього коду, клянуся.
Нічого їхнього.
Слухай, той, хто зробив гарний стілець, не розплачується
з усіма, хто робить стільці.
Вони запропонували ідею, а я вдосконалив її.
-Чому ти мені не сказав? -Бо не думав, що це важливо.
Гаразд.
Якщо у нас проблеми, які-небудь, бодай найменші проблеми, ти кажеш мені.
Я завжди готовий допомогти. Це наше творіння.
Зараз ти не хочеш нічого сказати мені?
Ні.
Що нам тепер робити з цим усім?
Я ходив у відділ студентських юрконсультацій, сказали, щоб я їм написав.
І що ти написав?
«Під час зустрічі у січні я описав основні вади сайту.
Ситуацію з графікою, обсяги програмування,
яких я раніше не передбачав».
«Брак обладнання для підтримки веб-сайту,
брак реклами, необхідної для успішного його запуску».
Це був перший раз, коли ви згадали про проблеми, так?
Я казав про це давно.
-Брехня. -Не нам.
Джентльмени, йдеться про переговори у січні,
про які згадується у листі.
Так.
Я спитаю інакше.
Ви надіслали їм 16 імейлів.
У перших 15-ти ви не висловлювали стурбованості.
Це запитання?
У 16-му імейлі ви висловили стурбованість функціональністю сайту.
-Ви дурили їх півтора місяці? -Ні.
Чого ви не висловлювали своєї стурбованості до цього?
-Задощило. -Вибачте.
Кажу, задощило.
Містере Цукерберг, ви уважно мене слухаєте?
Ні.
-Чи я не заслуговую? -На що?
Чи я не заслуговую на вашу увагу?
Я присягнувся не давати брехливих свідчень
і не хочу оббріхувати себе, тому я юридично зобов'язаний сказати «ні».
Отже, ні. Я навіть не заслуговую на вашу увагу?
Якщо ваші клієнти хочуть сісти мені на голову й називатися високими,
хай спробують,
але не вимагайте, щоб я радів, сидячи й слухаючи відвертий обман.
Я приділяю вам увагу, це моя мінімальна увага.
Решта моєї уваги працює в офісах «Фейсбуку»,
де ми з колегами робимо те, що жоден з присутніх,
зокрема й особливо ваші клієнти,
інтелектуально та креативно неспроможні робити.
Я чітко відповів на ваше поблажливе питання?
Зараз 12.45, може, пообідаємо?
Зберемося знов о 14.30.
То як же їх звали?
Їх звали Крісті й Еліс,
вони хочуть зустрітися сьогодні.
Ти не маєш тут бути. Це чоловічий.
Клас.
О, Господи.
Мені байдуже.
Вибач.
Знайомі дівчата пудрять носики.
Мило.
У нас фанатки.
Я повернуся.
Марку, ти куди? Марку.
Еріко?
Привіт.
Випадково помітив. Не знав, що ти в цьому клубі буваєш.
-Уперше тут. -Я теж.
Ти не хочеш зі мною поговорити?
Я краще тут посиджу.
Може, пошукати місце, де нам ніхто не заважатиме?
Ніхто й не заважає.
Я створив класний вебсайт, ти чула?
Ні.
-«Твій фейсбук». -Ти назвав мене сучкою в інтернеті.
Я про це й хочу поговорити.
-В інтернеті. -Тому я й підійшов.
Порівнював дівчат із тваринами.
Насправді я так не думав.
Але все одно написав.
Звісно, кожна думка в твоїй довбешці дуже кмітлива,
було б злочином не поділитися нею.
В інтернеті пишуть не олівцем, Марку, а чорнилом,
ти написав, що Еріка Олбрайт - сучка,
ти не посоромився познущатися з прізвища моїх батьків, розміру ліфчика,
а тоді заходився порівнювати фотографії жінок.
-Еріко, якісь проблеми? -Немає проблем.
Ти ославив мене на цілий світ,
тільки тому що розсердився на мене.
Я була щира з тобою. Не катуй мене за це.
Ти не могла б відійти на хвилинку...
Я не хочу ображати друзів.
-Гаразд. -Бувай.
Удачі тобі з відеогрою.
Ну й все. Що було, те загуло.
Ти вибачився, так?
-Треба поширюватись. -Звісно. Марку?
Він розсердився на мене?
Так, ми заходимо в Єль і Колумбію.
Дастіне, допоможеш мені з кодом.
Крісе, ти керуватимеш рекламою і піаром.
Можеш почати зі статті у бостонській університетській газеті.
У «Бріджі».
Вони не пишуть про Гарвард.
Хтось у газеті займатиметься комп'ютерами.
Скажи, що Марк Цукерберг зробить їм десять годин програмування.
Нащо тобі стаття в бостонській газеті?
Бо я так хочу. Домовимось отак.
Едуардо - фіндиректор і власник 30% компанії.
Дастін - віце-президент, головний програміст,
і його 5% компанії підуть з моєї частки.
Кріс - головний піарщик
і зароблятиме залежно від обсягу його роботи.
Які питання?
-Хто це? -Вибач. Це Крісті і Еліс.
-Привіт. -Привіт.
А ми можемо чимось допомоготи?
Ні, це все.
-Єль і Колумбія. До роботи. -І Стенфорд.
-Що? -Стенфорд.
Засвітимось у Пало-Альто.
Ви ще не обідали?
Ні.
У мене лишився салат.
Ні, дякую.
Важко вам.
А ви хто?
Я Мерилін Делпі. Я назвалася, коли...
Тобто, що ви робите?
Я помічниця компаньйона у нашій фірмі.
Бос попросив мене посидіти на етапі свідчень.
Що ви робите?
Перевіряю, які в нас успіхи у Боснії.
Боснії.
У них нема доріг, зате є «Фейсбук».
Ви, очевидно, дуже ненавидите цих Вінклвоссів.
Я нікого не ненавиджу.
Вінклві судяться зі мною не за крадіжку інтелектуальної власності.
Вони судяться зі мною, бо вперше в їхньому житті
все сталося не так, як вони сподівалися.
-Він розширюється. -Що?
Він з'явився в Єлі, Колумбії та Стенфорді.
Завтра у «Крімзон» стаття.
-Справді? -Так.
Схоже, лист-попередження радника налякав його до смерті.
Я хочу найняти юриста, щоб отримати дозвіл
на заборону діяльності сайту.
Цей сайт розвивається, а «Гарвард конекшн» втрачає вартість.
Я хочу заборони, компенсації.
Я його поховаю.
Я також цього хочу.
Чого ж ми сидимо склавши руки?
Бо ми джентльмени Гарварду?
А ти проаналізуй, що про нас подумають.
Що про нас подумають?
Що ми з братом - дорослі хулігани,
які ганяють дитинку по спортзалі.
Кеме, він порушив законодавство штату Массачусетс.
Зайшовши у Коннектикут, Нью-Йорк і Каліфорнію,
він порушить федеральний закон.
Він також порушив гарвардський закон.
Не існує гарвардських законів.
Чекай. Так, існують.
Гарвардський довідник.
Його отримують усі першокурсники, десь тут написано, що...
Красти в інших заборонено.
Це те, що потрібно. Підемо до Саммерса.
Тебе ніколи не прийме Ларрі Саммерс.
Ми з братом вчимося не безкоштовно.
У нас з ним високий середній бал. Ми виграємо кубки.
І представлятимемо університет на Олімпіаді.
Я маю право зустрітися з його президентом.
Чому Стендфорд?
Може, здогадаєшся?
Вибач.
Запізнююсь на біохімію.
СТЕНФОРД
Зрозуміло.
Ти ж не пам'ятаєш, як мене звуть.
Не Стенфорд?
Тобі варто дупу набити.
Як ти приходиш на вечірку, спілкуєшся...
Ти Амелія Ріттер, звеш себе Емі. Ти з Оринди.
Твій батько працює з нерухомістю, а твоя мама 10 років як не вживає.
Що я вивчаю?
-Тромбон. -Невже?
Я пам'ятаю щось про тромбон.
Французька.
Вивчаєш французьку.
-А ти? -Я?
-Навіть не знаю. -Ти ще не визначився.
Я не вчуся.
-Жартуєш? -Ні.
А де ти вчився?
Середня школа Вільяма Тафта, не затримався.
Серйозно?
Тобі не 15 років, сподіваюся?
Ні.
-А тобі не 15? -Ні.
Де ти працюєш?
Я підприємець.
-Ти безробітний. -Я б не сказав.
Скажи як є.
Я підприємець.
І яке ж твоє останнє приємство?
Я створив інтернет-компанію,
яка дозволяє скачувати та викладати музичні файли.
Щось типу «Напстера»?
Точно як «Напстер».
Не розумію.
Я створив «Напстер».
Шон Паркер створив «Напстер».
От і познайомилися.
Ти Шон Паркер?
М'яч уже на...
-Моїй половині поля? -У сітці. Сюрприз.
Я переспала з Шоном Паркером?
Ти спала на Шоні Паркері.
-Ти мільярдер. -Вже ні.
А хто ти?
Банкрут. Не дуже розживешся на безкоштовній музиці,
особливо якщо з тобою судяться всі лауреати «Греммі».
-У мене вже мозок плавиться. -Це комплімент.
Мені треба прийняти душ та бігти на лекцію.
Біохімію, хоч ти вивчаєш французьку, і звуть тебе Емі.
Реабілітувався.
Я дуже старався.
Може, ти хочеш соку чи ще чогось? Пригощайся.
-А можна перевірити електронку? -Так, будь ласка.
Емі!
Господи.
-Еммі! Ти можеш війти? -Так?
Одну секунду.
-Тут зміюка, Емі. -Що?
Де?
Ніде, але у мене запитання.
Ти що, смієшся? Я могла убитися.
Як?
Я могла заплутатися у завісці.
Що ти хотів спитати?
Я хотів глянути свою електронку, а тут відкритий якийсь вебсайт.
Так, коли ти відключився вчора, я зайшла на «Твій фейсбук».
-Що це? -«Твій фейсбук»?
У Стендфорді він вже десь півмісяця.
І він реально крутий, тільки дуже швидко звикаєш.
Серйозно, я заходжу туди по п'ять разів на день.
Можна відіслати собі імейл?
Так. Усе нормально?
Все супер.
Треба знайти тебе, Марку Цукерберг.
Я ще ніколи не був у цьому корпусі.
Ця будівля на сто років старіша за нашу країну, тому дуже обережно.
Ми сіли у крісла.
Так.
Звичайно. Можете заходити.
Це все через їхню тупість. Там мав бути я.
Темрява - це відсутність світла,
тупість в даному разі - це відсутність мене.
Кетрін, до мене студенти завітали.
Студенти молодших курсів.
Не знаю.
Дивлюся на них та боюся, що мені хочуть продати текстильну фабрику.
Так, бувай.
-Добрий день. -Добрий день, сер.
Я Кемерон Вінклвосс, а це мій брат Тайлер.
І чого ж ви хочете?
Можете відповідати.
Пробачте, я думав, ви читали листа.
Я читав листа.
Ми придумали веб-сайт «Гарвард конекшн»...
Вже змінили назву не «КоннектЮ». А Марк Цукерберг украв нашу ідею.
Я розумію.
І питаю, чого ви від мене хочете.
У Гарвардському студентському довіднику, який отримує кожен першокурсник,
у розділі «Стандарти поведінки у Гарвардському університеті»
написано, що всі студенти повинні бути чесними й справедливими,
коли мають справу з іншими студентами.
Студенти зобов'язані поважати приватну й громадську власність,
а випадки крадіжок, недобросовісної...
-Енн? -Так, сер?
Дай мені ляпаса. Що далі?
...конкуренції можуть мати дисциплінарні наслідки,
зокрема відрахування винного з університету.
Що ви намагаєтесь мені сказати?
Ми з братом хотіли б, щоб ви вжили заходів...
У Гарварді заборонено красти в іншого студента.
Ви звертались до свого куратора?
Так, сер. Куратор відіслав нас у дисциплінарку,
але там нам відмовили.
Ви говорили з тим студентом особисто?
Містер Цукерберг не відповідає на наші імейли й телефонні дзвінки
останні два тижні.
Він не відчиняє, коли ми стукаємо у його двері,
а коли ми випадково зустрілися з ним у саду, я...
гнався за ним до Гарвардської площі.
Ви гнались?
Я бачив його і знаю, що він бачить мене. Я кинувся за ним, та він утік.
-Як це стосується університету? -А кого це стосується?
Є кодекс поведінки та етичний кодекс, він обидва порушив.
Кодексів треба дотримуватися у взаєминах з університетом, а не один з одним.
Вибачте, президенте Саммерс, але ваші слова мені абсолютно незрозумілі.
Я не переживу.
Мій брат хотів сказати, що якщо б Марк Цукерберг зайшов у наш гуртожиток
та вкрав комп'ютер, це було б університетське питання.
Не впевнений. Ми не розслідуємо дрібні крадіжки.
Це не дрібна крадіжка.
Ця ідея потенційно коштує мільйони.
-Мільйони? -Так.
Ви трохи захопилися.
Сер, а хто сказав, що ви компетентні у цьому питанні?
Я був міністром фінансів Америки. Компетенції у мене достатньо.
«Не бійтесь давати волю уяві», -
це слова з вашого виступу на першому курсі.
Раджу вам зосередити свою увагу
на іншому цікавому проекті.
-Он як? -Так.
Усі в Гарварді винахідливі.
Гарвардські випускники переконані,
що придумати роботу приємніше, ніж влаштуватися на роботу.
Тому я повторю: ви можете придумати новий-новий проект.
-Вибачте, сер, але суть не у тому. -Поясніть, у чому ж суть.
Йдеться про інтелектуальну власність,
є різниця між добром і злом.
І я її не розумію?
-Звичайно ж, ви розумієте. -Не розумієте.
-Справді? -Так.
Енн, як вони сюди потрапили?
Завдяки колегам їхнього батька.
Отже, містере Вінклвосс, містере Вінклвосс,
до теми про добро і зло.
Ця зустріч, це базікання, ваша присутність тут - це зло.
Це не гідно Гарварду. Це не те, що Гарвард побачив у вас.
І особливого ставлення до вас не буде.
-Ми не казали... -Придумати новий проект?
Це ж не діорама для наукової конференції.
Чимось незадоволені, містере Вінклвосс?
Ми не просили особливого ставлення.
...суди завжди до ваших послуг. Що ще я можу для вас зробити?
Візьміть Гарвардський довідник та запхніть його собі...
Таю.
Дякуємо за ваш час, сер.
Ой.
Я зламав вашу 335-річну дверну ручку.
Едуардо, навесні ви з містером Цукербергом вирушили до Нью-Йорку.
-Так. -Яка була мета поїздки?
Як фіндиректор, я організував зустрічі з потенційними рекламодавцями.
Хто оплатив поїздку?
Гроші було взято з банківського рахунку на $1 000.
У той період ваша $1 000 була єдиними грішми, вкладеними в компанію?
-Так. -Як пройшли ваші зустрічі?
-Жахливо. -Чому?
Марк засинав.
Я не засинав.
Я можу відповісти інакше?
Я б хотів, щоб він спав.
29 університетів, 75 000 членів.
Усі, хто заходить на «Твій фейсбук»,
залишається там довше, ніж на іншому сайті.
І найпереконливіший показник.
91% осіб, хто був хоч раз, повертається.
-Якщо ви дозволите... -Вибачте, будь ласка.
Що за звук він видає? Це як «цик»?
Це був не «цик».
Швидше...
Гортанна пауза.
Як позив до блювоти.
Ви знущаєтесь?
Ви мали зустрітися ще з однією людиною.
Так, на обід.
Домовлялася моя тодішня дівчина.
Вам здалося, що Марк нетерпляче чекав цієї зустрічі?
Так, дуже.
-Слухай, ніхто не спитає. -Можуть.
-Та подивись навколо. -Буде незручно.
-Скажи йому, що ніхто не перевірятиме. -Ніхто не перевірятиме.
-Марку... -Досить говорити про рекламу.
Якщо тільки ти не Хартфордський театр балету,
мета цього бізнесу - заробляти гроші.
Це ще не бізнес.
Це важко зрозуміти, бо моя... Пусте.
На 25 хвилин запізнитись!
Він створив «Напстер» у 19 років. Йому можна.
-Він не бог. -А хто він?
Він непунктуальний чоловік.
Здається, Едуардо ревнує.
Насправді я не ревнував. Я нервував.
Чому?
Я не знав цієї людини, пробив його по інтернету й розпитав знайомих.
І він здавався таким...
Непередбачуваним.
Чому?
Він вилетів з двох доволі великих інтернет-компаній з величезним скандалом,
він вживає наркотики...
І він же і створив ці компанії.
Він нам не потрібен.
Це він.
Ні, не поспішай.
-У нього є годинник. -Припини.
-Я Шон Паркер. -Дуже приємно.
Ти, мабуть, Едуардо. І Крісті. І Марк.
-Дуже приємно. -Дуже приємно.
Ви нічого собі не замовили.
-Ні. -Торі.
Ми чекали.
-Привіт, красунчику. -Принеси нам дещо.
Тушковану свинину з коричневою підливкою. Тунець з тартаром.
І лапки омарів. Це для початку.
Крісті, що будеш пити?
Яблучний мартіні.
Добре, чотири штуки.
І після цього пішов Шонатон.
Скажіть, будь ласка, про що ви розмовляли.
Він розповів про свій досвід у «Напстері».
Я не хотів проводити молодість як професійний відповідач.
Уявіть, у музичної індустрії немає почуття гумору.
Ми хотіли продати компанію,
щоб сплатити 35 мільйонів, які нам присудили як роялті,
але для них це було як продаж краденого авто,
щоб сплатити за крадений бензин.
Тому ми подумали й оголосили банкрутство.
-Зате ти прославився. -А в тебе порожній келих.
-Торі! -Ні, все гаразд.
Тоді він перейшов до своєї другої бізнес-афери,
це був онлайн-довідник «Ролодекс», з якого його витіснили «Кейс Еквіті».
Цього разу я хотів діяти за правилами.
Я зав'язав краватку і натер взуття,
та підлітків ніхто не слухає.
Я розкажу вам, що стається з 20-річним, який керує сайтом.
-Я не психіатр, проте... -Я радий, що ви це визнали.
Ви не психіатр, але що?
Психіатр назвав би його параноїком.
Наймає приватних детективів, які пасуть вас день і ніч.
Ви мішень для елітних повій.
Я не маю доказів, але знаю, що мене прослуховують.
Накопати на вас компромат - це вже не проблема.
Особисте життя - це поняття сивого минулого.
Навіть якщо ви якось змогли прожити життя як далай-лама,
вони щось вигадають.
Бо їм потрібні не ви, а ваша ідея.
І вони хочуть, щоб ви їм дякували, коли...
Вибач.
...вас відтрахають і викинуть.
Так сталося з тобою?
А ще галюцинації.
Так. Але я їм помщуся.
Я завалив звукові компанії «Напстером»,
і «Кейс» постраждають за свої гріхи.
Пробач, ти не завалив звукові компанії.
Вони виграли.
-У суді. -Так.
Хочеш купити «Тауер рекордз», Едуардо?
Він усе говорив і говорив про життя у Кремнієвій долині
і вечірки у Стенфорді, у Лос-Анджелесі, про своїх друзів-мільйонерів...
І наполягав, що Марк має... Він мусить їхати в Каліфорнію.
І нарешті згадав про «Твій фейсбук».
Ну, розкажіть про свій прогрес.
Ми у 29 університетах. у нас 75 000 користувачів.
-Розкажіть про стратегію розвитку. -Добре.
Наприклад, ми хотіли Бейлор у Техасі,
але вони вже мали мережу у кампусі.
І тому, замість піти напряму,
ми склали список усіх універів в радіусі ста миль...
І пустили «Твій фейсбук» у ті кампуси першими?
Скоро студенті Бейлор висіли на нашому сайті. Ми пробились.
Гарна стратегія. Розумно, Марку.
-Дякую, це моя ідея. -Спокійно.
До речі, розсуди нас.
Я кажу, що вже час отримувати прибутки,
але Марк проти реклами. Хто правий?
Ну...
Зараз жоден.
«Твій фейсбук» - це круто, тому його люблять.
Так.
Не треба псувати його рекламою, бо реклама це не круто.
Саме так.
Уявіть, що ви влаштували найкращу гулянку у кампусі,
а вам наказали згорнутись о 23.00.
Згоден.
Бо ви досі не знаєте, що створили.
Як воно виросте і куди піде. Ще не час ризикувати.
Мільйон доларів - це не круто. Знаєте, що круто?
Ти?
Мільярд доларів.
Запала мовчанка.
От куди ви йдете. Мільярд доларів прибутку.
Якщо діяти неправильно, тоді у вас вийде щось подібне
до мережі успішних йогуртових крамничок.
Коли рибалиш, можна спіймати багато рибин або одну велетенську.
Ви колись бачили на знімку рибалку,
що тримає 14 форелей?
-Ні, тільки марліна на 1000 кіло. -Отож.
-Хороша аналогія. -Згоден.
Але всім відомо, що марлін не важить тисячу кілограмів.
Ти колись бачив великого марліна?
Ні, але ніхто не спіймав марліна завбільшки з «Рендж ровер».
Це була б дуже велика риба і дуже сильний дядько.
Тобі не здається, що ми від теми відходимо?
Я сторона незацікавлена, я тільки фан, який зайшов привітатися.
Він полонив Марка своїми теревенями.
Він заплатив за вечерю, пообіцяв знов зустрітися
та пішов.
Та перед виходом він зробив найбільший внесок у компанію.
Забери «Твій». Просто «Фейсбук».
Так краще.
Чорт.
Бувай, люба.
Так.
Це, мабуть, новий світовий рекорд з балаканини.
Хочеш закінчити гулянку о 23.00?
-Я намагаюся заплатити за неї. -Гулянки не буде, якщо це не круто.
Що ти скажеш?
Так, «твій» можна забрати.
Я про аналогію з марліном замість 14 форелей.
Це дуже непогано.
Для форелі - так.
Я хочу внести це як доказ.
Це папери на ТОВ «Фейсбук», зареєстроване у Флориді.
-Чому у Флориді? -Я звідти родом.
Нехай відповідач підтвердить, що у документах
вказано таку структуру власності - 65% у Марка Цукерберга,
30% у Едуардо Северіна і 5% у Дастіна Московіца.
Так, підтверджуємо.
-13 квітня 2004 року. -Зараховано.
Є питання чи ні?
Так, дякую.
Містере Северін, чи були випадки,
за які вас могли легально усунути від керівництва?
Ні.
У ваших діях не було спроб зганьбити компанію чи підірвати її репутацію?
-Ні. -Ні?
Ні.
А жорстоке ставлення до тварин?
-Ви що? -Було таке?
Це якийсь маразм.
Ось стаття з «Крімзон»...
Господи.
Це неприпустимо, Вардо.
Та ну, це примітив, це інший клуб мене підставляє.
Я став членом «Фенікса».
Я вступив у клуб і за умовами ініціації
мусив тиждень носити з собою курку та доглядати її.
Тебе називають засновником «Фейсбуку».
«Третьокурсник Едуардо Северін...»
Я не спеціаліст, але обвинувачення в катуванні тварин -
невеликий плюс для бізнесу.
Я ніколи не катував курей. Я не катую курей. Ви збожеволіли?
Ні, вгамуйтесь, будь ласка. Ось стаття з журналу «Крімзон»...
-Це негарно. -956.
Я вечеряв у їдальні Кіркленду з Марком,
і курка була зі мною,
бо я дав обіцянку постійно доглядати за нею.
Це був коледж.
-Хтось має відповісти за це. -969.
Того вечора у їдальні дали всім курятину,
а я мав погодувати свою курку.
Тоді я рукою відщипував шматочки і давав її своїй курці.
Хтось побачив,
і мене звинуватили у примусі до канібалізму.
Звідки я знав, що це заборонено?
Я говорив з активістами руху захисту тварин,
говорив із заступником декана університету.
Я все владнав.
988.
Про це розповів хтось із «Порцеляни» або «Флаю».
Може, це були Вінклвосси.
Гаразд, просто забудьмо про це.
Це абсурд. Мене звинувачують у жорстокому ставленні до тварин.
Краще б уже у некрофілії.
Так, краще б у некрофілії.
Я повинен буду пояснити це батькові.
Я повинен буду пояснити це всім.
Що ви там робите?
У мене іспит з післявоєнного і сучасного живопису,
а я не ходив на лекції.
Я маю написати про ці 4 картини.
Це сторінка «Фейсбуку»?
Так. Відкрив під псевдонімом.
Почепив картини та попросив прокоментувати.
Час від часу щось ляпаю,
щоб розкрутити суперечку.
Містер Цукерберг списував на іспиті?
-Я не хочу відповідати, Гретчен. -Чому ні?
Бо я суджуся з ним не за нечесно складений іспит.
-Ми все ж таки друзі. -Ви звинуватили його в брехні.
Ой.
Ти сказав адвокату, що я катую тварин?
Ні, він про це не казав.
Наші юристи самі відшукали статтю в «Крімзон».
І взагалі Марк за вас заступився.
Ой.
993. Ми дуже близько.
До речі, добре, що нагадали, потрібно більше грошей, Вардо.
Так знаю, більше послуг, більше людей.
Я прошу хлопців поїхати в Пало-Альто,
треба їм щось платити.
-Вибач, що? -Я вже знайшов будинок
за два квартали від Стенфорду.
Він близько, і там є басейн.
Коли ти вирішив їхати в Каліфорнію на літо?
Ти про мить рішення?
Коли наш знайомий Шон Паркер кривлявся перед нами?
Він був правий. Каліфорнія - місце, де треба бути.
Ти що, Джед Клампетт?
Я не знав, що «Селюків з Беверлі Хіллз» показували у Бразилії.
Так, показували. Геніальний серіал.
-За що ти ненавидиш Шона? -Я не розумію, нащо він нам.
У нього немає грошей. Дастін - кращий програміст.
-У нього зв'язки з інвесторами. -Потрібні не інвестори, а рекламодавці.
-Я теж маю корисні зв'язки. -Ні, справжні гравці.
А засновник, який щойно зганьбив компанію перед людьми...
-Це були Вінклвосси, Марку. -Спокійно.
Обнови сторінку.
150 004.
150 000 користувачів, Вардо.
-Це чудово, чувак. -Вітаю всіх.
І тебе зовсім не дивує, що за ним шпигували приватні детективи?
Які нічого не накопали.
Достатньо, щоб вигнати з компанії. Наркотики, дівки.
-Ми не знаємо, чи це правда. -Можеш почитати.
Я читав, що ти катуєш пташок.
А що, риба не їсть іншу рибу? Марлін не їсть форель?
Що за маячня?
У мене співбесіда з хлопцями завтра о 22.00 у лабораторії.
Краще нумо робити справу.
Я не знаю, що зараз сказати.
Ну ж бо ще! Ще!
Вардо!
Гей, Марку!
Що відбувається?
У них 10 хвилин, щоб пробитися у корінь веб-сервера «Пітон»,
розшифрувати його протокол
і перекинути весь трафік на захищений порт.
Це хакерство.
Так, і зробити це з емулятором файрволла. Але прикол в іншому.
Ти знаєш, що я нічого не зрозумів.
-Я знаю. -То що за прикол?
Після кожних 10 рядків кодування треба випити чарку.
Хакер має залишатися невидимим,
і кожного разу, коли сервер помітить вторгнення,
кандидат, який проштрафився, п'є чарку.
Ще там є програмка, яка викидає вікно
одночасно на всі п'ять комп'ютерів.
Останній кандидат, який його помітить, випиває чарку.
Плюс, щотри хвилини усі вони мусять випити чарку.
-Три хвилини. -Пийте!
Одне питання: яку роботу їм доведеться виконувати п'яними?
Правильно.
Зараз ми перевіримо,
чи вони зможуть годувати курку цілий тиждень.
-Я не хотів. -Ось.
Що це?
Я відкрив новий рахунок, там $18 000.
Цього вистачить на літо?
-Ось! -Марку!
Ось так!
Вітаємо у «Фейсбуці».
-$18 000? -Так.
На додачу до тієї $1 000, яку ви вже вклали?
-Так. -Загалом $19 000, так?
-Так. -Секунду.
Хочу перерахувати.
Так, та сама сума.
Можна продовжити?
Ви були проти, щоб містер Цукерберг
переносив компанію у Каліфорнію на літо,
тоді чого ж ви поклали йому на рахунок $18 000?
Я вірив, що ми партнери. Я хотів бути командним гравцем.
Я думав, що Марк, Дастін і нові хлопці працюватимуть над сайтом,
а я шукатиму рекламодавців у Нью-Йорку.
Та й взагалі, що такого могло статися за три місяці?
Вперед!
-Я не вмер. -Я знаю.
-Мені вдалося. -Так.
Ну що, готовий?
-Це було вісім. -Це було два.
-Ти недооцінюєш мене. -Так.
Усе гаразд.
-Точно? -Так.
Ой.
Дзвонять.
Я й не знав, що у нас є дзвінок.
-Ендрю, відчини. -Ні, хай працює.
З нас вирахують кругленьку суму.
-Ендрю. -Не зараз.
Молодець.
-Шоне? -Марку?
-Ти що, живеш тут? -Так.
Ти також.
Ми були навпроти, бачили трубу...
-Ніхто не постраждав? -Ні, ти живеш навпроти?
Я Шерон.
Це моя... Шерон. Живе напроти.
Я їй допомагав з переїздом, так коли ми побачили...
Ми кинули мотузку до басейну.
Ти живеш у Каліфорнії.
Так.
Ти зробив правильний вибір.
Тримай.
Шерон?
Вибач.
-Не проблема. -Я не знала, що ти...
-Тримай. -Ні, стій.
Ця хата і ці люди кльові. Усе так, як має бути.
Я Шон Паркер.
Він зайнятий.
Оце я й маю на увазі.
Де Едуардо?
Він на практиці в Нью-Йорку.
Едуардо не з вами?
Я ненадовго тут завис, завжди є чим зайнятися,
а вона вертається до батьків на літо.
-Бездомна рок-зірка Пало-Альто. -Так.
Які в тебе плани на літо?
Марку?
Вибачте. Задивився на архітектуру.
Розкажи про свої плани...
Сто універів до кінця літа.
-Ми відійдемо ненадовго. -Добре.
Я з тобою.
Я цю дівчину десь зустрічав.
Її впізнають навіть на вулиці.
Тобто?
Стенфордський випускник Рой Реймонд хоче купити дружині білизну,
але соромиться вибирати її у звичайній крамниці.
У нього виникає ідея солідної крамниці,
де не почуваєшся збоченцем.
Тож він позичає $40 000 у банку, бере ще $40 000 у своїх родичів
і відкриває точку з назвою «Вікторіа сікрет».
Він заробляє півмільйона доларів за перший рік.
Створює каталог, відкриває ще три точки і через п'ять років продає компанію
Леслі Векслеру за $4 мільйона.
Хеппі-енд, так?
Але через два роки компанія коштує $500 мільйонів,
і Рой Реймонд стрибає з мосту Золоті Ворота.
Бідолаха лише хотів купити дружині пару панчішок.
Це була парабола?
Моя дівчина - модель з «Вікторіа сікрет». Тому тобі здається знайомою.
-Господи. -Та не переймайся.
Я читав твій блог.
Ні, то було для веб-кретинів.
Знаєш, чому я заснував «Напстер»?
У школі я закохався у дівчину,
яка ходила з капітаном команди з лакросу,
а я хотів її відбити.
Тому вирішив вигадати щось особливе.
-Я не знав цього. -«Напстер» не був провалом.
Я змінив музичну індустрію на краще і назавжди.
Можливо, це був не дуже хороший бізнес, та він зачепив людей за живе.
Як і твій «Фейсмеш».
Вони бояться мене і так само боятимуться тебе.
Інвестори казатимуть:
«Хороша ідея, малий, дорослі зможуть це зробити».
А ти їм не давай. Наш час настав.
Цього разу ти даси їм візитку з написом:
«Я директор, суки».
Ось про що я мрію.
А куди дівся Едуардо?
-Він у Нью-Йорку. -Лиже дупи рекламодавцям.
-У нього там... -Практика.
А компанія тут. Мільярдна компанія тут.
-Ти живеш і дихаєш «Фейсбуком». -Так.
Я це знаю.
Вардо хоче бути бізнесменом,
ніхто не проти, з нього щось вийде,
але ми не повинні бути в Нью-Йорку й випрошувати гроші у багатіїв.
Це єдина на покоління «хай йому грець» ідея.
А вода під Золотими Воротами дуже холодна.
Подивись на мене та скажи, що я неправий.
Ти думаєш про ту дівчину?
Яку дівчину?
Ту дівчину зі школи, яка була з капітаном.
Ні.
Якщо будете говорити про терабайти, налийте нам випити.
Сто універів до кінця літа?
Так.
Зробимо так. Жест доброї волі.
Поки ти лізеш в сто універів, я дам тобі два континенти.
Два...
Якщо тобі немає де жити,
пропоную переселитися до нас.
А зараз вип'ємо.
-Вибачте! -Так, сер.
Це заберіть і принесіть нам текілу.
Так, містере Паркер.
КОРОЛІВСЬКА РЕГАТА ГЕНЛІ
ГЕНЛІ-НА-ТЕМЗІ
Увага... Марш!
Біля бар'єру Голландія випереджує Гарвард на один корпус.
Наближаючись до трибун,
Голландія зберігає відрив на три чверті корпусу.
ГОЛЛАНДСЬКИЙ КЛУБ ВЕСЛЯРІВ ГАРВАРД
Ну ж бо!
Та добре.
-Містере Вінклвосс. -Тайлер.
-Неймовірний заплив. -Дякую.
-А це мій брат Кемерон. -Чудово.
Сер?
Його королівська високість принц Альберт.
Ваша високосте, це Кемерон і Тайлер Вінклвосси.
Звичайно, прекрасний заплив. Така була напружена боротьба.
Так, ваша високосте.
Мій дідусь, Джек Келлі, був провідним веслярем свого часу.
Я приїжджаю у Генлі уже 30 років і вперше бачу таку боротьбу.
А ви щось подібне бачили?
Ні, ваша високосте.
Два кілометри зазвичай виграють на корпус, а то й два.
Так, ви абсолютно праві. Ви були близько.
Познайомтесь, це мої товариші по команді.
Вибачте, ми мусимо поспішати.
Вітати голландців.
Вибач, що тобі довелося таке слухати.
Я завжди з вами. Як його величність?
Я хотів, щоб він сказав мені ще сто разів, які близькі ми були до перемоги.
Боротьба була дуже запеклою. Господи.
Цей дядько - принц країни завбільшки з Нантакет.
Розслабся.
-Хлопці. Дівіа. -Тату.
-Містере Вінклвосс. -Неприємно.
Пробач, що ви з мамою таке побачили.
Ні, не проси вибачення, коли ти так програєш.
І ні в кого не просіть вибачення, коли ви так програєте.
-Хлопці. -Містере Кенрайт.
Тату, це містер Кенрайт, ми зупинилися у його сім'ї.
-Приємно познайомитись. -Взаємно.
Я щойно розмовляв з дочкою.
Каже, що вони з подругами вже обговорюють заплив,
дивилися на своїх комп'ютерах.
Новий веб-сайт «Фейсбук». Він є в Америці?
Я пошукаю вашу маму.
Я щось не те сказав?
Ваша дочка навчається у Штатах?
Ні, в Кембриджі.
Вивчає французьку літературу. Виявляється, ще й така існує.
У Кембриджі є «Фейсбук»?
І ще в Оксфорді та в Лондонській школі економіки.
Там її подруги.
Це круто.
Не сумуйте, хлопці. Іноді ми всі програємо.
Я подивлюся відео.
Якщо я в інтернеті, я хочу подивитися.
Припини.
Припини, Кеме.
Заспокойся.
Я не проти, що ми програли голландцям менше ніж секунду.
Це було чесно, і це було справедливо.
Ми ще зустрінемося.
Однак я проти, і ти маєш бути проти
програшу у головному змаганні.
Ми говорили з ним, написали йому листа,
ходили до куратора
і розмовляли з президентом університету.
Я востаннє тебе прошу,
скористайся значними ресурсами у нашому розпорядженні
і судися з ним у федеральному суді.
Ну чого ти?
Я хочу випити.
Чорт забирай.
Засудимо заучку.
Нарешті!
Ні.
Серйозно кажу, я бачив його сьогодні.
Маннінгем, Мітчелл Маннінгем з «Кейс Еквіті».
Секунду.
Ви стріляєте шипами чи турборакетами?
Не знаю, ми просто мочимо одна одну.
Використовуйте «камікадзе».
А що це?
Я бачив, як він сідав у свою «Турбо Карреру», і він на мене глянув.
Я знаю це.
Тихо, не хвилюйся. Це стаціонарний.
Пихнути.
Хто-небудь це чує?
Ти нічого не слухаєш. Ти пишеш код.
Чувак, там хтось стукає.
Не обов'язково мстити, добре все розрахувавши.
Мстять не зволікаючи і безжально.
Я передзвоню.
Як справи?
Марк мав забрати мене з аеропорту годину тому.
Я йому на мобільний дзвонив.
Він 36 годин кодував і ліг годинку поспати.
Що сталося?
Нічого. Йде процес. Історичний процес.
-Вардо. -Здоров.
-Працюємо. -Добре.
Я коли програю, то ще більше косію.
Точніше, коли я косію...
Ми розуміємо.
Скільки їм років, Шоне?
Нечемно питати.
Скільки їм років?
Ти думаєш, що знаєш мене?
Читав про тебе.
А я про тебе не читав.
Нічого.
-Вардо. -Привіт.
-Я тебе годину чекав. -А котра зараз?
Дванадцята. А в Нью-Йорку вже 3.00.
Ми не сиділи склавши руки.
Дастіне, покажи йому Стіну.
Я це називаю Стіною.
Краще розкажи йому про зустріч, яку я організував.
Ти знаєш Пітера Тіля?
-Не знаю. -Мене це не дивує.
Він лише керує двохмільярдним хедж-фондом «Клеріум кепітал».
Чому він організовує зустрічі?
Тіль може зробити інвестицію.
Мені начхати. Чому він організовує ділові зустрічі?
Ти дуже втомився.
Ні, я довго чекав у аеропорту Кеннеді,
ще довше чекав, коли пасажирам привезуть багаж у Сан-Франциско,
а між цим ще був довгий переліт.
Я бізнес-керівник цієї компанії.
А він наш гість, що живе тут безкоштовно
завдяки дуже щедрому гранту від фонду Едуардо Северіна.
Я чув про твоїх великих рекламодавців. «Смокінги Гері».
-Гей, чуваче... -Гарвардські курси барменів.
На черзі виробники підгузків. Що далі?
-Можна тебе на хвилинку? -Звичайно.
Пихніть.
-Ти обкурилася. -Ні.
То що нового?
Як практика? Як Крісті?
-Як практика? -Так.
Марку, я пішов з практики.
Ми з тобою про це говорили по телефону. Я пішов у перший день.
Я добре пам'ятаю.
То як Крісті?
Крісті божевільна.
-Це прикольно? -Ні.
В неї реальний психоз.
Вона ревнива, непрогнозована, я боюся її.
Але ж гарно, що в тебе є дівчина.
Я не хочу, щоб він представляв себе як частина компанії.
Негайно переїжджай сюди, Вардо, тут усе відбувається.
-Ти чув, що я сказав? -Зв'язки, енергія...
Марку, ти чуєш...
Боюся, якщо ти не переїдеш, то станеш баластом.
Я хочу... Ти мені потрібен.
-Прошу, не кажи йому, що я це сказав. -Що ти сказав?
Усе рухається швидше, ніж ми могли собі уявити.
-Швидко рухається. -Ти про що?
-І Шон каже, ми... -Шон не створював цієї компанії.
Триста тисяч користувачів,
ми у 160 універах, в тому числі п'яти у Європі.
Я знаю це! Я фіндиректор!
Нам потрібно більше серверів, ніж я думав.
Потрібно більше програмістів і більше грошей,
а він нам дасть Тіля. Він організовує зустрічі.
-Організовує зустрічі. -Так.
-А мене ніхто не попередив. -Ти у Нью-Йорку.
Я у Нью-Йорку їжджу в метро
по 14 годин на день, намагаючись знайти рекламу!
І багато ти наїздив?
Ти сказав: «Станеш баластом»?
-Вітаю. -Я вас слухаю.
Я хочу заморозити банківський рахунок
і скасувати усі чеки та кредитні лінії.
-Можна ваші документи? -Так, звичайно, зараз.
-Шоне, він звільниться за секунду. -Нема питань.
Ти в курсі, тут знімали «Пекло в піднебессі»?
Це обнадійливо.
Вітаю. Заходьте.
-Попили водички? -Так, дякую?
Привіт, Шоне. Заходьте.
-А ви, мабуть, Марк. -Так.
Ми глянули дані і - вітаємо.
Ми виділяємо вам 500 000 доларів інвестицій.
Моріс розкаже, як зробити корпоративну реструктуризацію.
Це буде корпорація у Делавері
зі структурою для заходу нових інвесторів.
Так, у мене є запитання.
Хто такий Едуардо Северін?
Господи.
Коли ти повернувся?
Ти налякала мене. Навчися стукати.
Коли ти повернувся?
Сьогодні.
А подзвонити не міг?
Кріс, це була неприємна подорож, я втомився...
І проігнорував усі мої 47 смсок? Ти читав ті 47 смсок?
Читав і подумав, що це абсолютно нормальна поведінка.
Ти смієшся з мене?
Я привіз подарунок.
Чому на твоїй сторінці «Фейсбуку» вказано, що ти самотній?
Що?
Чому на твоїй сторінці «Фейсбуку» вказано, що ти самотній?
Бо тоді я був самотній.
І що, полінувався змінити її? Що?
Я не знаю як.
Хіба я схожа на дурепу?
Ні, заспокойся.
Ти хочеш, щоб я повірила, що фіндиректор «Фейсбуку»
не знає, як змінювати свій статус?
Мені самому соромно,
уяви, як я тобі довіряю, що зізнаюся у такому.
-Йди до біса. -Легше.
Ні, це ти навмисне, щоб дрючити тих каліфорнійських шльондр
щоразу, коли їздиш до Марка.
Нічого подібного, і я запевняю, що каліфорнійські шльондри
не цікавляться сімейним станом людей на «Фейсбуці».
Прошу, відкрий подарунок.
Телефон працює.
Це Марк.
Це складно.
Відкрий подарунок. Це шовковий шарф.
Ти бачив, щоб я носила шарф?
А ти спробуй.
Так.
-Ти заморозив рахунок? -Так.
-Ти заморозив рахунок. -Я хотів привернути твою увагу.
Ти розумієш, що загрожував усій компанії?
Ти розумієш, що твій вчинок міг навіки зіпсувати
-все, що я зробив? -Ми зробили.
Без фінансів сайт не функціонуватиме.
Я поясню тобі різницю між «Фейсбуком» та рештою.
Ми ніколи не падаємо!
Якщо сервери падають усього на день,
усю нашу репутацію безповоротно зруйновано.
Користувачі можуть втекти. «Френдстер» це довів.
Кілька незадоволених подадуть сигнал усій юзерській базі.
А юзери як одне ціле. Це їх утримує.
Студенти сидять на сайті, бо їхні приятелі на сайті,
якщо впало одне доміно, усі інші доміно впадуть.
Ти це розумієш?
Я не хочу повертатися до карибського вечору в А-І-Пі!
Чорт забирай.
Ти сказилася, чи що?
Гарно бути блазнем?
Гарно бути дурником? Хочеш бути таким, як колись?
Секунду.
Ти вчинив як дитина, а не бізнесмен,
і тим більше не друг.
Знаєш, як мені було соромно сьогодні намагатися зняти гроші?
Я не повернуся до такого життя!
-Може, ти був роздратований. -Так!
-Може, ти був сердитий. -Так!
Проте я готовий на це не зважати та пробачити тобі,
тому що, Вардо, я маю гарну новину.
Пробач.
Я розсердився та зірвався, та я хотів, щоб ти прокинувся.
Вардо, у мене гарна новина.
Яка?
Пітер Тіль готовий інвестувати півмільйона доларів.
Що?
Півмільйона доларів. І він виділяє нам окремий офіс.
Вони хочуть реструктуризувати компанію разом з тобою.
Їм потрібен твій підпис на документах,
негайно сідай на перший рейс у Сан-Франциско.
Я не можу без свого фіндиректора.
Я вже вилітаю.
-Вардо? -Що?
Ми це зробили.
Вардо?
Ти знов вертаєшся туди?
Так.
І ми з тобою вже не пара.
Зупиніть її!
Чотири документі.
Перші два - це типові угоди про придбання пакета акцій,
які дозволяють купити акції «Фейбсуку»
і позбутися старих акцій, які втратили цінність.
Третій - гарантійна угода,
яка дозволяє вам обміняти старі акції на нові,
і нарешті, договір про право голосу.
Який пакет акцій я отримаю?
-1 328 334. -Боже.
Це приблизно 34,4% від загальної кількості.
Чому їх більше, ніж колишні 30%?
Їх можуть використати, щоб передати новим інвесторам.
-Люблю працювати з випускниками бізнесу. -Я теж.
-Я економіст. -Гаразд.
Марк уже знизив свій відсоток із 60 до 51.
Марк не переймається грошима, і він дуже вразливий.
Дастін Московіц - власник 6,81%. Шон Паркер - 6,4%.
Не заперечую.
А Пітер Тіль - 7%.
Ви зараз розпишетесь?
Едуардо?
Повторіть, будь ласка, запитання.
Ні, він вже відповідав,
а ви вимагаєте повторити запитання?
Так. Можна поставити запитання?
Так, прошу.
«Юрист: Коли ви підписували ці документи,
ви розуміли, що підписуєте власний смертний вирок?»
Ні.
Я був ідіот, що не показав паперів своїм адвокатам.
Скажу чесно, я думав, це й були мої адвокати.
Я був твоїм другом.
Єдиним другом.
Батько засуджує мене.
Добре, Едуардо, що містер Цукерберг
сказав тобі після підписання паперів?
Ми довго святкували і вітали один одного.
Він одразу попередив мене,
що не зможе бути в універі як мінімум семестр,
тому ми тимчасово прощаємося.
А вже на виході Марк сказав...
Але ж ти повернешся.
Наприкінці листопада чи на початку грудня.
Пітер хоче влаштувати дивовижне свято, коли ми дійдемо до мільйона членів.
Це буде щось. Ти мусиш тут бути.
-Мільйон членів? -Так.
Пам'ятаєш алгоритм на вікні у Кіркленді?
Так.
Я приїду.
Не передумаєш?
Ти спізнився на 20 хвилин.
Спокійно зайдеш, скажеш, що проспав
і не встиг одягнутися.
Вони аж пищатимуть. «Кейс Еквіті» аж пищатимуть.
Вони благатимуть узяти бабки.
Ти кивай,
а потім скажи: «Хто там із вас Рот?»
Ні, не Рот. Маннінгем.
«Котрий з вас Мітчелл Маннінгем?» Він скаже: «Я».
Тоді ти скажеш: «Шон Паркер каже "Пішли в дупу"».
І вийдеш.
Добре.
Наприкінці листопада я отримав імейл від Марка
із запрошенням на так звану мільйонну вечірку.
Що ще було в імейлі?
Що мала відбутися ділова зустріч.
Що Марк і Шон змогли якось помститися «Кейс Еквіті»,
і Маннінгем був такий вражений,
що запропонував інвестиційні умови, від яких не можна відмовлятися.
Отже я поїхав у Каліфорнію та відразу пішов до офісу компанії.
Я не знав як одягатися: на вечірку
чи на ділову зустріч, тому обрав щось середнє.
-Та це було неважливо. -Чому?
Бо мене запросили не для того.
А для чого вас було запрошено?
У пастку.
Містере Северін. Ходіть до мене.
Добрий день.
-Як справи. -Добре. А у вас?
-Добре. -Радий вас бачити.
Я думав, що він жартує. Нащо підписувати нові контракти?
Але тоді я почав читати.
Що це таке?
Ну, як відомо, ми залучили нових інвесторів.
Що це таке?
Містере Северін.
Марку!
-Марку? -Він зайнятий.
-Що? -Він працює.
-Он як? -Так.
-Ну як? Ти ще зайнятий? -Охорону сюди.
Ти випустив 24 мільйони додаткових акцій!
Ти знав, що якщо з'являться нові інвестори...
Ти зменшив свій відсоток? А він?
На скільки містер Цукерберг зменшив свій відсоток?
Він не зменшив.
На скільки містер Московіц зменшив свій відсоток?
Не зменшив.
На скільки Шон Паркер зменшив свій відсоток?
Не зменшив.
На скільки Пітер Тіль зменшив свій відсоток?
Не зменшив.
Скільки відсотків лишилося у вашій власності?
0,03%.
-Ти підписав папери. -Ти мене підставив.
Хіба я винен що ти, фіндиректор компанії,
підписав невдалий договір зі своєю власною компанією?
І я ніби й не буду частиною «Фейсбуку».
Ти не будеш частиною «Фейсбуку».
Вже не частина «Фейсбуку».
-Моє ім'я у реквізитах. -Почитай уважніше.
Це тому що я заморозив рахунок?
А ти думав, що дефілюватимеш у дорогих костюмах
і вдаватимеш боса компанії?
Вибач, мої «Прада» у хімчистці!
Разом з кенгурушками та вічними капцями, ти, претензійний паскуднику!
Охоронці йдуть. Тобі вже час.
-Я не підпишу ті папери. -Ти все підпишеш.
Невже це за те, що мене взяли у «Фенікс»?
Це ти. Я знав, що це ти. Ти вкинув статтю про курку!
-Я не вкидав статтю про курку. -Що він має на увазі?
-Щоб мене звинуватили у жорстокості! -Серйозно. Яку в біса курку?
Та гадаю, найбільше ти роздратувався,
коли вони назвали мене співзасновником «Фейсбуку».
Хіба не так? Шукай адвокатів, придурку!
Бо я прийду не по свої 30%. Я заберу все!
-Виведіть його. -Спокійно. Я йду.
Стривай.
Майже забув.
Це твої $19 000. Не поспішай у банк.
Вони на рахунку, який ти заморозив.
Як гарно стояти поруч з тобою, Шоне.
Почуваєшся сильним.
Ну...
Це все, наше шоу закінчилося.
Слухайте, я хочу, щоб усі готувалися до вечірки.
Ми завалимо у той клуб, як на парад.
Мекі, виведи це на великий екран. Ми вже дуже близько.
-Усе гаразд? -Так.
Це вже занадто.
Таке життя у бізнесі.
Ти знаєш, що не треба було так із ним.
-Слухай, давай... -Шоне!
Ніхто не просив тебе цього робити.
Він майже зіпсував усе.
Букет квітів.
До речі про квіти, я думаю організувати
ще одну вечірку в Капа Ета Сігма.
Ешлі - студенточка.
-Ешлі? -Практикантка.
Так. Я знаю, хто така Ешлі. Ви з нею...
З Ешлі? Ми? Ні.
Ну як, трохи.
А що?
-Ні, нічого, я просто... -Вибачте, Марку?
-Ми якраз говорили про тебе. -Яка ти старанна в роботі.
Дякую. Я ціную це.
Це привезли тобі.
Поклади на стіл.
Що всередині?
фейсбук
Нічого.
-Мекі. -Так, сер.
Онови дані.
Мило.
Ти не обнімаєшся.
Я знаю.
Один мільйон!
У кого є шампанське?
У мене є шампанське.
Наступний крок - можливість ділитися фотками.
Місце, де дивишся фотки, що відповідають твоєму соціальному життю.
Це повна оцифровка твого життя.
-Можеш записати на цей диск. -Або на мене.
Ти вже не просто ходиш на вечірку,
ти йдеш туди з цифровою камерою,
а потім твою друзі дивляться ту вечірку онлайн.
І теги. Сама ідея...
-Це буде простіше без бюстгальтера? -Можна перевірити.
Негайно вимкніть музику!
Вечірку завершено! Усім розійтись!
Я годинами спостерігав, що роблять люди, коли висять в інтернеті.
Як вони перевіряють статуси друзів.
Чекай. Це дивно. Чому вимкнули музику?
Дивляться, чи у когось
щось не змінилося у профілі, чи не змінили фото.
Серйозно, що сталося з музикою?
Ми жили у селах, тоді жили у містах,
а тепер ми будемо жити в інтернеті!
Шоне, зупинися. Глянь, що відбувається внизу.
Леді та джентльмени, прошу вашої уваги.
Розходьтеся. Вечірку закінчено.
Це недобре.
-Це копи. -Що?
Чорт.
-Чорт. -Спокійно.
Радий вас бачити, офіцере. Чим можу допомогти?
Що ви робите?
Музика була надто гучна? Ми тут святкуємо.
Міс, застебніться, будь ласка.
Я попрошу зробити тихіше.
Це не моє.
Так, покажіть нам ваші документи. Тримайте руки так, щоб я їх бачив.
О, Господи.
У кишенях є ще щось?
Нема, сер.
-Будь розумником. -Чесно.
Що це таке?
Адреналін.
-А це? -Інгалятор.
Скільки вам років?
Двадцять один.
-Двадцять один. -Двадцять один.
І не треба брехати.
Пробачте, я сказала неправду.
Алло.
Слухай, дещо сталося.
Чорт.
Ні, усе гаразд, усе буде гаразд. Я вніс заставу,
і я ні в чому не винний. У мене ж алергія.
Практикантки.
Це була студентська вечірка.
Це буде в новинах, Шоне. З'явиться в інтернеті за секунду.
Я знаю.
Розумієш, практикантка...
Спокійно, я тримаю все під контролем.
Я візьму усе під контроль.
Я подзвоню знайомим, шкоду мінімізують.
Але це буде в новинах.
Ти думаєш, це Вардо влаштував?
-Думаєш... -Ні.
Або Маннінгем. Один з них.
Хтось приніс туди кокаїн.
Ти ж віриш мені? Ні, усе буде гаразд.
Так?
Їдь додому, Шоне.
Я директор, суко. марк цукерберг
Марку?
Марку.
На сьогодні все.
Так, я просто сидів.
А що сталося з Шоном?
Він досі власник 7% компанії.
Ви з'їли за цілий день лише салат. Може, підемо поїмо?
Я не маю права.
Я не погана людина.
Я знаю.
Коли йдуть емоційні свідчення, то десь 85% - це перебільшення.
А решта 15%?
Брехня. В усіх міфах потрібен диявол.
Що буде далі?
Сай та інші зараз їдять стейк на Юніверсіті-авеню.
Тоді вони повернуться в офіс
і запропонують вам компромісне рішення.
-Вони згодні? -Так.
І вам доведеться їм доплатити.
За що?
За угоду про нерозголошення інформації.
Одне погане слово на вашу адресу - і ви їх знищите.
Я створив «Фейсбук».
Ви забуваєте про присяжних.
Я спеціалізуюсь на виборі присяжних.
Розумію, що вони бачать, дивлячись на підзахисного.
Одяг, зачіска, манера говорити, привабливість.
Привабливість.
Я отримала ліцензію майже два роки тому
і можу переконати присяжних,
що це ви вкинули статтю про Едуардо і курку.
Демонструю.
Чому ви не були з Шоном на святкуванні?
Думаєте, це я викликав поліцію?
Неважливо.
Я спитала, і тепер усі про це думають.
Ви втратили присяжних у перші 10 хвилин.
-Свині. -Так.
Я був п'яний, сердитий і тупий.
-І у блозі. -І у блозі.
Відкупіться.
Дивіться ширше,
це нічого не змінить.
Сай завтра вам скаже так само.
Скажіть, ви не проти, якщо я посиджу
тут за комп'ютером ще трохи?
Я не бачу жодних проблем.
Дякую.
Я вдячний вам за вашу допомогу.
Ви не придурок, Марку.
Ви просто намагаєтесь ним бути.
Еріка Олбрайт
Додати Еріку в друзі
Для цього потрібна згода Еріки
Надіслати запит
Кемерон і Тайлер Вінклвосси отримали 65 мільйонів доларів компенсації
та підписали угоду про нерозголошення.
На Олімпійських іграх у Пекині у складі американської збірної вони посіли 6 місце.
Едуардо Северін отримав невідому суму.
Його ім'я повернули у реквізити «Фейсбук» як засновника.
У «Фейсбуку» 500 мільйонів користувачів у 207 країнах.
Його вартість зараз становить 25 мільярдів доларів.
Марк Цукерберг - наймолодший мільярдер у світі.
Переклад: Олена Цехмейструк