Dette har været Destinys formål, siden det kom i stjernesystemet.
Skibet er vores bedste chance for at komme hjem.
- Er vi færdige? - Vi bliver aldrig færdige.
Vi skulle ikke have forladt ham.
Tror du ikke, jeg ved det?
Alle tror, vi er sikre. De tror, de aldrig finder os igen.
Hvorfor holdt du en af os fanget?
Vi er ikke sikre, er vi?
- De kommer! - Hvem kommer?
Lucian-alliancen. De vil tage Destiny.
Det ender kun på en måde, hvis vi venter.
Jeg overgiver ikke skibet.
Har de bygget planeten?
Det ville gøre dem den bedste og mest avancerede civilisation.
Nogle af folkene har besluttet
at de gerne vil blive på planeten.
De, som skabte denne planet, sørger godt for os.
De er vores bedste chance for at komme hjem.
Jeg efterlader det ødelagte skib.
I kan bruge det som læskur og elforsyning.
Al militær personale tager tilbage med mig.
Min hud forandrer sig.
Den er ru. Og det vokser.
Vores baby lever stadig.
Bare fordi du vil have noget er sandt,
betyder ikke at det er, T.J.
Lavet af G.Spot for DanishBits.org
Det ser ikke ud af meget, hvad?
Det kommer an på hvad du ser.
Jeg ser et tegn på intelligens, der ikke kan være der,
ud fra nogen nuværende beskrivelse af universet, men der er det.
Jeg ser alle tiders største mysterium.
Virkelig?
Hvis ikke du kan ordne den, ved jeg ikke hvad vi laver.
Rolig nu.
Nu har jeg den.
- Hvad? - Ikke noget. Skål.
Brody, vi er lige kommet ud af FTL. Hvad foregår der?
Volker her.
Brody skulle ordne destilleriet, så vi byttede vagter.
Det ved jeg godt, du hader.
Det er lige meget. Tal.
Okay, jamen, der dukker et par portadresser op.
Manner, kan du se det?
Ja, det kan jeg.
Det ligner vores rumfærge.
Ja, det gør det.
Rush, her er Young. Mød mig på broen. Nu.
Hvad laver den?
Intet. Den holder bare vores hastighed på højre side.
Hvor kom den fra?
Jeg aner det ikke. Den dukkede bare op.
Hvad er der sket?
Den dukkede op af ingenting.
Er det rumfærgen?
Ja, det ser det ud til.
Nej, jeg drak ikke, jeg ordnede den.
Hallo? Kan nogen høre mig? Hallo?
Det lyder som Caine.
Caine er mere monoton.
Han er også i en anden galakse.
Hallo? Her er Robert Caine.
Vi kan se Destiny. Hvad skal vi gøre?
Hvordan?
Her er oberst Young. Så vidt vi ved,
er dr. Caine og en gruppe mennesker på en planet tusindvis af lysår væk.
Og så vidt vi husker, oberst, var vi der stadig,
da vi gik i seng i går aftes.
Hør, den rumfærge vi efterlod jer var ikke i stand til at forlade atmosfæren,
for ikke at tale om galakserejser.
Det forstår vi, dr. Rush, men her er vi.
Er de andre sammen med dig?
Ja, vi er her alle.
Hvilket igen bringer mig til "hvordan?"
Helt ærligt? Jeg aner det ikke.
- Premierløjtnant Scott til broen. - Javel.
Hvordan kunne de vide hvor og hvornår vi ville komme ud af FTL?
Eller for den sags skyld, sætte dem af ved siden af os? Det er ikke muligt.
- Der er de. - Hvis det er dem.
Det er et fornuftigt spørgsmål.
Kunne vi elektronisk sammenligne den stemme vi modtager
fra rumfærgen, med et Kino-klip af Caine?
Hør her, de her rumvæsener har bygget en planet helt fra bunden,
og kan bare kaste en rumfærge mellem galakser.
Jeg tror nok de ville kunne spille Caine, hvis de ville.
Boone lavede en ret god Caine.
Jeg troede det var omvendt.
Skal vi så bare tro på dem?
De er hvem de siger de er, og ignorere den mulighed,
det kunne være lusk for at penetrere vores forsvar?
Som en trojansk hest?
Forsvar er meningsløst, med det disse rumvæsener er i stand til.
En velfungerende rumfærge ville være rart.
God pointe. Jeg foreslår at vi inviterer dem ombord og tager alle forholdsregler.
Beklager forsinkelsen, dr. Caine. Jeg har bedt premierløjtnant Scott hjælpe
med at tale jer igennem landingsproceduren.
Jeg kører ikke engang bil.
Præcis hvad en trojaner ville sige.
Dem i hesten var grækere.
- Hvorfor er det så en "trojansk" hest? - Fordi...
De er fra Troja.
Er I færdige?
Bare rolig, dr. Caine, vi tager det roligt.
Greer her. Klar.
Jeg er på vej.
Er det dem? Jeg løb ind i Eli.
Eli er stor i munden. Du behøver ikke være her.
- Prøv at stoppe mig. - Hør her, T.J.,
- Jeg ved, du tænker... - Du skulle have fortalt...
Din oplevelse var en simulation, det ved vi.
Nej, det ved du.
Hør, jeg siger bare, at kan de sende dem tilbage til os,
kan de så ikke redde vores datter?
Ingen nævnte noget om et barn.
Du skal ikke få håbet op.
Jeg må vide det.
Okay, dr. Caine, hvad vi har brug for nu,
er et kort skud fra de forreste manøvreringsthrustere,
bare for at sætte hende ned, så er den hjemme.
Bare giv den et kys.
Godt, godt arbejde. Du har den.
Jeg kan låse jer fast herfra. Gør klar til udgang.
Landingsbeslag på plads, hr.
Tak, premierløjtnant.
Hej.
Oberst Young.
Det her må være lige så stor en overraskelse for jer.
Du skulle bare vide.
I går ud fra rumfærgen en person ad gangen.
Sergent Greer og hans besætning vil eskortere jer til en celle.
Bevæg jer hurtigt, tal ikke med nogen, rør intet.
Jeg forstår ikke. I kender os. Vi er ingen trussel.
Det er jeg glad for at høre. Sergent.
Efter dig. Hr.
En ad gangen, tak.
Peter!
Val!
Er du okay?
Jeg har det fint.
Jeg mister Chloe.
Jeg mener, hun mister sig selv, og vi kan ikke stoppe det.
- Hej. - Halløj.
Har du hørt nyhederne?
Dr. Caine og dem som blev på planeten, de er kommet tilbage.
- Hvordan? - Aner det ikke.
De aner det ikke engang. Det finder vi vel ud af.
Men vi har en rumfærge igen, så det er ikke helt skidt.
Kan jeg hjælpe dig med noget?
- Nej. - Okay.
Du har prøvet så hårdt,
men hver gang jeg ser på dit ansigt, kan du ikke gemme det.
Hvad?
At du ikke ser på mig længere, i det mindste ikke den person, jeg var.
- Du ser den anden. - Chloe...
Nej, du kan bare ikke lyve, Matthew.
Det er en af dine bedste egenskaber, men jeg ved, hvad du ser.
Jeg ser det også.
Det her kom denne morgen.
Vi ordner det her.
- Jeg ved ikke, om jeg vil det. - Jo, du gør.
Jeg får sjældent blackouts nu.
Den nye del af mig er bare der, i forgrunden.
Jeg er ikke bange for den længere.
Du må kæmpe imod.
Det er for sent.
Så det sidste du husker er, at du faldt i søvn på rumfærgen?
Og at det var koldt, det var vinter. Vi brugte den som bolig.
Jeg husker, jeg lukkede øjnene,
og så blev vi afleveret her, af en højere magt.
De rumvæsener, der skabte planeten, mener du.
Eller af forsynet.
Foreslår du at Gud har gjort dette?
Er det dig, Camile?
Ja.
Dejligt at høre din stemme.
Man kan selvfølgelig ikke kende Hans vilje,
men jeg ved at jeg bad hver aften, før jeg gik i seng,
til at Han ville passe på os.
Så det er bare magi.
Du må indrømme at vores ankomst her, er intet mindre end mirakuløs, Eli.
"Enhver tilstrækkeligt udviklet teknologi kan ikke skelnes fra magi,"
Arthur C. Clarke.
"Tænd mikrofonen." Winston Churchill.
Virkelig?
- Har I tænkt jer at beholde os? - Vi har intet gjort.
Vær en smule tålmodige.
I bliver løsladt, når I har gennemgået
en lægeundersøgelse, en ad gangen.
Men vi har det helt fint.
Tilgiv mig, at jeg ikke tager jeres ord for det.
Jo flere svar vi har, jo mindre forholdsregler må vi tage.
Lad os holde øje med dem.
Hvad synes du?
Den er åbenbart blevet fuldstændigt restaureret.
Den er nærmere helt ny.
Hver del, hvert system,
hver kvadratcentimeter af den er som ny.
Den har endda ny rumfærge-duften.
Igen, hvordan er det sket?
Jeg ved det ikke, men den kan blive uvurderlig for missionen.
Så der er ikke noget at bekymre sig om?
Ingen tikkende tidsbomber? Rumvæsenstransmissioner?
Nej, hr. lkke indtil videre.
Lad os lede videre.
De er alle ved perfekt helbred. Ingen tegn på sygdom eller fejlernæring.
Præcis som den dag, vi efterlod dem.
Hvad er chancerne for det?
Otte voksne, som har været gennem det, de har?
Ingen af dem husker det mindste om planeten,
eller hvordan de kom hertil.
Caine mener at det er Guds måde at fortælle dem, de er blevet genfødt.
Var det før eller efter, han gav dem hukommelsestab?
De andre tror, at rumvæsenerne kan have opdaget dem
og returneret dem til os, i en nådig handling.
Hvor sødt af dem.
- Du køber den ikke? - Nej, disse rumvæsener er alt for mægtige.
Jeg mener, de bygger planeter, genopbygger rumfærger? De kunne...
De kunne knuse os som myrer, hvis de ville.
- Det skræmmer dig? - Ja.
Det mest skræmmende, er følelsen jeg fik, da jeg så ham i øjet.
Jeg troede kun det var mig.
Jeg burde byde velkommen med åbne arme,
men jeg kan ikke være i samme rum, i mere end et minut,
før jeg vil så langt væk som muligt.
- Hvorfor? - Jeg ved det ikke, men vil gerne vide det.
Fortsæt.
Okay.
Jeg ved ikke hvor længe jeg vil være mig. Det er svært at forklare...
Det behøver du ikke. Alle forstår det.
- Skal jeg bare gøre dette? - Ja.
Hvem skal jeg begynde med?
En nem en. Jeg er lige her. Begynd med mig.
Okay.
Eli, du har været den mest...
Vent, hvad mener du med begynd med en nem en?
Du er den sværeste af alle at sige farvel til!
Okay, okay, vælg en anden. Chloe?
Chloe!
I kan alle vende tilbage til jeres tidligere afluk.
I bliver givet en liste med pligter, så l kan hjælpe, som besætningsmedlemmer.
Er det så tæt vi kommer på "velkommen ombord"?
Ja, det er det. Jeg har ingen grund til at behandle jer som fanger.
- Mange tak. - Giv mig ikke en grund til det.
Hej.
Young har endelig lukket os ud.
Ja, det er godt. Jeg har en vagt i gartneriet.
Hvad er der galt?
Rør mig ikke.
Hvad handlede det om?
Jeg kan se, du ikke har tilbragt tid med de nyankomne.
Nej.
Otte videnskabstyper, ingen overlevelsesevner.
Jeg har set mange folk tage af sted,
og jeg ved jeg vil se flere, inden jeg er færdig her.
Jeg har aldrig set nogen komme tilbage. Indtil nu.
Du er for dyb igen.
Hej.
Hej. Godmorgen.
Vi bemærkede netop, hvor anderledes maden smager her, i forhold til på Eden.
Det kaldte vi planeten.
- Jeg håber, I holdt jer fra æblerne. - Klart.
Vi gror faktisk mere og mere af vores egen mad.
- Vil du se det? - Ja tak.
Utroligt.
Det er en begyndelse.
Det vil snart være en have.
Jeg ville tale med dig om noget. Jeg... Jeg har et minde.
Jamen, dit heldige asen.
Et vågent minde om, at jeg besøgte dig på planeten, med min datter.
Din datter?
Jeg var gravid, da vi først ankom til planeten, husker du?
Det gør jeg.
Det var vinter og I boede i hytter.
Du fortalte mig, at de blev givet til jer, af de rumvæsener der skabte planeten.
Fortalte jeg det?
Og at min datter var i sikkerhed, og at I ville tage jer af hende.
Det husker jeg slet ikke, Tamara. Jeg beklager.
Jeg ville ønske, jeg gjorde.
Det var så ægte.
Hvad med dagen før det?
Hvad med om morgenen da du vågnede? Regnede eller sneede det?
Det ved jeg ikke.
Generer det dig slet ikke, at du intet husker,
bortset fra de mest almindelige ting fra oplevelsen på planeten?
Bare at skaffe mad og brændstof?
Måske gjorde vi intet andet.
Helt ærligt, Peter. Du må huske mere end det.
Du var der i månedsvis.
Jeg kunne vise dig nogle af de andre, men samtalen er stort set den samme.
Tror du, deres hukommelse er blevet pillet ved?
Det kunne være en bivirkning af den mekanisme, der bragte dem her,
men jeg begynder at tro,
at de rumvæsener ikke ønskede, at vores folk huskede noget.
Det hele føles som et videnskabeligt eksperiment.
De er stadig vores folk.
Synes du ikke de er lidt skumle? Bare lidt?
Tja, jeg synes mange folk er lidt skumle, så jeg er ikke den bedste at spørge.
- Virkelig? - En smule.
Mig?
Ikke så meget længere.
Det er godt. Fremgang.
Fortsæt med det. De må huske noget.
- Åh, hej, brormand. - Hej.
- Har du fri? - Ja, det har været en lang dag.
Lang dag.
- Skal... Skal du besøge Chloe? - Ja.
- Okay.
Hvad er der galt i det?
Jeg stopper dig ikke.
Af sted.
Hør, hun sidder derinde alene hele dagen.
Hun har kun selskab, når jeg besøger hende.
Det må være hårdt for hende.
Jeg siger bare, at det ikke ville skade, hvis folk besøgte hende.
Der er en årsag til, hun er alene. Om du vil indrømme det eller ej,
så går det helt amok derinde.
Du går over stregen, Greer.
Nej, hr., det gør jeg ikke, for det er en del af mit job som stabssergent at sørge for
at sådan nogle nyskabte løjtnanter, som dig, ikke laver fejl.
Hvad kaldte du mig?
Du hørte mig.
Okay, stabssergent, så sig mig hvad der er galt i at trøste pigen,
i hendes måske sidste dage?
Fordi du ikke ved, hvornår den dag kommer.
Du ved ikke, hvor meget hun betyder.
Det tror jeg, og det er ikke kun for dig.
Jeg beder for hende hver enkelt aften, men hun er ved at blive til fjenden.
Og den dag kommer.
Hej. Har du noget imod...
Så mange af jer holder afstand, så jeg sætter pris på det.
De er alle sammen kedelige.
Du går ikke glip af noget.
Den planet, som I... Jeg hørte, I kalder den for Eden.
- Det gjorde vi. - Jeg kom aldrig derned.
Alle sagde, den var fantastisk.
Savner du den?
Helt ærligt, så kommer minderne først tilbage nu i brudstykker.
I det mindste kommer de tilbage.
I glimt. Bare øjeblikke, du ved?
Faktisk, så kom det underligste minde tilbage til mig, da jeg sad her.
Hvad?
Jeg tør næsten ikke sige det.
Nu bliver jeg nødt til at vide det.
Vi svømmede nøgne. Der var en sø...
Ja, nej... Jeg har allerede hørt om det.
Folk gjorde det, før I besluttede at blive.
Det er rigtigt.
Hvad med da I var alene?
I må da have kigget på obelisken, ikke?
Jeg...
- Den var der hele tiden. - Jeg...
Hov. Din næse bløder.
Hvad sker der?
Vi har brug for hjælp herovre!
En eller anden, hent hjælp!
Dr. Rush.
Fandt dig. Hej.
Jeg ser, vi er kommet ud af FTL. Er der noget interessant derude?
Der er altid noget interessant derude.
Jeg har lige gået over rumfærgens navigationsdata,
og forsøgt at finde ruten I tog tilbage til Destiny.
Og?
I var åbenbart der, og så var I her.
Intet imellem.
Jeg ville ønske jeg kunne hjælpe, men jeg faldt i søvn der og vågnede her.
Ja.
Hør, jeg hørte at I fandt ud af, hvad Destinys originale mission var.
Ja, det gjorde vi.
Det leder efter en besked fra skabelsesøjeblikket.
Jeg vil ikke kalde det for "en besked." "Fingeraftryk" er nok et bedre ord.
Tegn på, et intelligent væsen kan have haft noget at sige.
Guds hånd?
Det ved jeg heller ikke. Jeg er videnskabsmand.
Jeg ville kalde det for beviser for,
at en intelligens har eksisteret, før dens eget eksistenspotentiale.
Du vil bare ikke kalde det et mirakel, vil du?
Nej, faktisk ikke.
- Jeg vil gerne høre mere. - Hvorfor dog?
Kald det Guds vilje, så behøver du ikke skænke det endnu en tanke.
Han må have bragt os hertil af en årsag.
Han må have reddet os af en årsag.
Reddet jer fra hvad? Husker du?
Jeg mener, den brændende busk talte til Moses?
Var det Gabriel, der talte til Abraham, men I,
I blev returneret hertil uden bevis på jeres redningsmand, af nogen form.
Jeg vil lade dig arbejde.
Lad mig spørge dig...
Rumfærgen blev gendannet til dens originale stand,
af de rumvæsener der sendte jer hertil, måske endda bedre end før.
Det lyder mere som Guds væk, end rumvæseners.
Jamen, hvis rumfærgen er restaureret helt perfekt, hvorfor så ikke alle jer?
Jeg mener, Norris blev ikke født med astma, gjorde han?
Hr. Chan må have haft hår, på et tidspunkt.
I har alle kæmpestore huller i jeres hukommelse.
Hvad er din pointe?
Tja, enten har Gud mistet taget,
ellers har han intet at gøre med det.
Rush, her er Young. Er Caine med dig?
Ja, fortsæt.
Bed ham komme til infirmeriet. Val er død.
Det var et hårdt slag til hovedet, så slemt som med en murhammer.
Ingen kunne have gjort noget.
- Hvad skete der? - Intet.
Hun tog sig bare til hovedet og fik næseblod.
Er du sikker?
Hun talte bare med Eli i observationsrummet.
Der var vidner.
Hun var allerede død, da vi ankom.
Og der er stadig tegn på kraniebrud, blødning og hævelse af hjernen.
- Jeg forstår ikke. - Det gør vi heller ikke.
Noget har forårsaget det. Man får ikke bare pludselig en slagskade.
Noget, der skete på planeten?
Jeg ved ikke. Jeg ville ønske, jeg gjorde.
Hør, det kunne være et skud i tågen,
men jeg vil gerne lægge dig og de andre fra rumfærgen i hypnose.
Se om jeg kan stimulere minderne fra din underbevidsthed.
Har IOA lært dig det?
Ja, det har de.
Er der andet, jeg burde vide?
At jeg var lidt overkvalificeret til HR?
Jeg synes vi skal gøre det.
Jeg vil gerne først fortælle de andre om Val.
Ja, selvfølgelig.
Jeg vil gerne forsøge en obduktion imens.
Måske overså jeg noget tidligere.
Jeg tror ikke du overså noget.
Det tror jeg heller ikke, men jeg ved ikke hvad jeg ellers kan gøre.
Hør her, du klarer det fint.
Faktisk, så gør jeg ikke.
Kom ind.
Hvordan går det?
Jeg er stadig mig selv. Stort set.
Godt at vide.
Så snart jeg er helt forandret,
vil obersten se mig som en trussel, ikke sandt?
Det tror jeg.
Hvad vil han gøre?
Fjerne truslen.
På den ene eller anden måde.
Bliver det dig?
Ja, frøken, det tror jeg.
- Jeg er ked af det. - Vær ikke det.
Jeg kunne ikke lade det være nogen anden.
Var det det, du kom for at fortælle?
Jeg kom for at bede om tilgivelse,
for når tidspunktet kommer.
Selvfølgelig.
Må jeg høre dig sige det?
Jeg tilgiver dig, Ronald.
Mange tak.
Det er vigtigt.
Tag dig af Matt.
Du behøver ikke engang spørge.
Jeg har allerede prøvet på at få ham til at holde sig væk,
men du ved hvor stædig han er.
Jeg kunne bede ham om at blive væk.
Det ville nok være en god idé.
For ham, altså.
Kommer jeg til at se dig igen?
Det ville være bedre for mig, hvis jeg sagde farvel nu.
Okay.
Jeg er ked af det,
men det kan jeg ikke.
Farvel.
Farvel, frøken Armstrong.
Jeg elsker dig, Matt. Det skal du vide.
Jeg ville ønske jeg kunne have vist dig til mine venner, og hørt dig sige
"fandens" foran min mor.
Jeg ville ønske vi kunne være blevet gamle sammen og have stiftet familie,
men jeg er taknemmelig for det vi har haft.
Tag dig af dem alle sammen.
Du er meget vigtigere for at holde det her sted sammen, end du ved.
Pas på Eli, for han vil passe på dig, på sin egen måde.
Og tilgiv Ronald.
Han gjorde, hvad han måtte, og skulle det være nogen, er jeg glad for, det var ham.
Okay?
Jeg elsker dig.
Bare slap af. Træk vejret dybt og langsomt.
- Du er på planeten nu. Eden. - Ja.
Hvad føler du?
Der er lidt småkøligt. Jeg kan se min ånde.
Det er morgen.
Ja, solen er fremme.
Fortæl mig, hvad du ser.
Søen udenfor lejren. Den er smuk.
Val er her.
Hvad siger Val?
Hun smiler bare.
Vi tilbragte natten sammen under stjernerne.
De andre ved intet. Det er vores hemmelighed.
Hvor er de andre nu?
De arbejder.
Vi arbejder altid.
Det er for sent på sæsonen. Det er spildt arbejde.
Vi bliver nødt til at prøve.
Og det gør vi, okay? Vi prøver igen i foråret.
Nu skal vi bare samle, hvad vi kan.
Vi har plukket det meste af området.
Så lad os i det mindste samle brænde.
Okay? Vi kan jo ikke vide, hvor længe vinteren vil vare.
Der bliver koldere hver aften.
Han er bange.
Hvem er?
Caine. Vinteren kommer.
Okay. Det er en anden dag. Det er eftermiddag.
- Ja. - Hvor er du nu?
I skoven.
Fælder træer til brænde.
- Med Caine? - Nej.
Nej!
Val!
- Nej... - Peter...
Val! Val...
Peter, hvad foregår der?
Hun døde på planeten.
- Er du sikker? - Jeg husker det nu.
Det var før vinteren kom. Jeg var ved at fælde et træ.
Jeg så hende ikke komme.
Hun kunne ikke komme væk.
Jeg så hende dø! For måneder siden!
Hvordan kan det...
Peter!
Det er Wray! Jeg har et nødstilfælde!
Gør plads!
Denne gang svarer symptomerne til dehydrering og hypotermi.
Du sagde, at hypnosen virkede. Han begyndte at huske.
Ja, det sidste han huskede, var at Val døde på planeten.
Så vidt jeg kan se på hans krop, så døde Peter også på planeten,
på grund af ekstrem nedkøling.
Men han sagde Val døde for måneder siden, før vinteren.
Måneder siden?
Hvad hvis de dør igen?
I samme rækkefølge?
Premierløjtnant Scott, du må finde dr. Caine
og de andre medlemmer fra rumfærgen, og eskortere dem til infirmeriet nu.
Rachel, åbn venligst døren.
Hjælp mig.
Vi hjælper dig.
Vent, måske burde du ikke røre hende.
- Jeg vil ikke dø. - Vi får dig til infirmeriet.
Hun var sådan da vi fandt hende.
Sæt hende herovre.
Af med tøjet og i dekontamination. Det kan være alt.
- Det sagde jeg. - Af sted!
Hjælp mig, vil du ikke nok.
Hej.
Jeg vil vide, hvad der foregår.
Jeg sværger, jeg ikke ved det.
Du sætter dig ned sammen med Wray, til du finder ud af det, ellers...
Vi er medlemmer af din besætning.
Nej, I er tidligere medlemmer. I valgte selv at gå!
Og hvis det der sker ved dine folk spreder sig,
så bliver I smidt af på næste planet!
Hr., det er ikke hans fejl.
Intet af dette var sket, hvis Caine ikke havde overtalt dem
til at blive på planeten.
Jeg ville også blive.
Og det her ville være sket med dig.
Camile, her er Young. Dr. Caine er din næste frivillige.
- Oberst... - Af sted. Nu.
Chloe?
Chloe.
Du skulle vide hvad der sker, med dem fra rumfærgen...
- Gå med dig, Matt. - Hvad?
Jeg sagde gå. Nu.
Jeg kommer tilbage senere. I orden?
Okay, alle sammen, vi ved, vi kæmper mod hypotermi,
så lad os holde temperaturen oppe.
Hvad ser du?
Det sner.
Rumfærgen er vores eneste skjulested.
Der er så koldt.
Vi løb tør for strøm for dage siden.
Noget vigtigt er i stykker, og ingen af os kan ordne det.
Den er lufttæt, så vi må lade døren stå åben, ellers kvæles vi.
Vi har stadig mad, og Peter har lavet nogle lys
til at holde os varme.
De giver nok lys til at læse
og dele vores aftensmåltid.
Er Peter stadig med jer?
I hans hjerte, har han allerede forladt os.
Jeg prøver at fortælle ham...
Det skal nok gå, Peter.
Nej, det går ikke. lntet går.
Men han er væk om morgenen.
Okay.
Det er sidste aften.
Aftenen før du vågnede i rumfærgen, og Destiny var der.
Ja. Jeg husker det.
Fortæl mig, hvad du ser.
Der er meget mørkt.
Der er ingen smerte. Bare...
Bare kulden.
Hvem er der ellers?
- Hvad? - De er alle døde. Frosne.
Jeg er alene.
Hvad laver du?
Jeg kan ingen steder gå.
Nu kan jeg kun bede.
Det næste jeg husker, er at vågne på rumfærgen
og at se Destiny ud ad vinduet.
Er det alt?
Jeg ville ønske, jeg havde flere svar.
Også mig.
Men du behøver ikke smide mig af på næste planet, oberst.
Jeg forventer at jeg er død, før I kommer ud af FTL.
Det ved du ikke.
Jo, det gør jeg.
For nu husker jeg noget, som ingen nogensinde burde.
Jeg er allerede død.
Eli, efterlod du den her i rumfærgen?
Nej. Hvorfor?
Det har en eller anden gjort.
De døde alle i søvne.
- Med symptomer på ekstrem nedkøling? - Ja.
Jeg gætter på, det, de rumvæsener gjorde for at bringe jer tilbage, var midlertidigt.
I vender alle bare tilbage til den tilstand, de fandt jer i.
Undskyld. Jeg gjorde alt, jeg kunne.
Det er ikke din skyld.
Hvor længe har jeg?
Ikke længe.
Må jeg se stjernerne en sidste gang?
Ja, selvfølgelig. Gør det bare.
Jeg vil meget nødigt være alene.
Jeg havde glemt, hvor smuk udsigten var.
Måske gav de jer bare en chance til at se det en sidste gang,
eller til at sige farvel til os alle.
Det her er ikke mig. I det mindste ikke den, jeg var.
Det var det dr. Rush forsøgte at sige, på sin egen vis.
Jeg troede ham bare ikke.
Denne krop er blot en skygge,
ikke genfødt men reanimeret,
og ikke af Gud,
men af skabninger der kan genopbygge en mands krop,
men ikke hans sjæl.
Måske var det det, dig og oberst Young fornemmede.
Sådan har jeg det ikke nu.
Det er sødt sagt af dig.
Men selvom jeg har hans tanker og nogle af hans minder,
er jeg ikke den Robert Caine, Gud skabte.
Tror du stadig, efter alt dette?
Det er tro, T.J.
Jeg tror på, at min sjæl allerede er gået videre,
og i selvsamme øjeblik ser ned, i glæde,
på hvor venlig du er at trøste en skygge.
Du bliver nødt til at tro på, af hele dit hjerte, at din datter
er et bedre sted.
Den største gave du kan give hende,
og alle os, er at leve dit liv,
at færdiggøre Destinys mission, og tro på hinanden.
Hvis nogen lytter, så hjælp os.
Hjælp os. Vær venlige.
Jeg vil ikke dø.
Hjælp os...
Kom nu...
Lavet af G.Spot for DanishBits.org