Det här är vad Destiny avsåg när hon gick in i stjärnsystemet.
Skeppet är vårt hopp att ta oss hem.
- Är vi klara? - Det blir vi aldrig.
- Du skulle inte ha lämnat honom. - Tror du inte att jag vet det?
Alla tror vi är säkra. Att de aldrig hittar oss igen.
Varför tog ni en av våra som fånge?
- Vi är inte säkra, eller hur? - Vem kommer?
- Alliansen kommer för att ta Destiny. - Jag överlämnar inte det här skeppet.
När jag har förändrats helt, ser översten mig som ett hot.
- Blir det du? - Jag kom för att be om din förlåtelse.
- Jag förlåter dig, Ronald. - Det ser ut som vår skyttel.
Skytteln återställdes till sitt ursprungliga skick, bättre än den var.
Om de kan skicka tillbaka vårt folk, kan de väl rädda vår dotter?
- Jag vill veta. - Det fanns inga stugor, eller barn.
Simeon dödade mannen som bevakade honom, sedan dödade han Ginn.
Agera inte som om du är den enda ombord som har förlorat nån de bryr sig om.
- Var är Eli? - Han har inte visat sig än.
Eli, var är du?
Eli, du behövs på bryggan.
- Jag är inte säker på vad som hände... - Ja, ja, mycket intressant.
Hoppsan! Jag körde en diagnostik på skeppets kraftfördelning...
Kom du ihåg att kringgå de kritiska systemen?
Nej.
Nu går det.
Intressant. Destiny tycks ha plockat upp nån form av fjärrenergisignatur.
Mr Brody, få mig inte att komma över.
Var så god!
Och?
"Avlägsen"? Vi är på ett rymdskepp och härifrån är allt avlägset.
Energisignaturen kommer utanför den kurs som portskeppet lagt ut för oss.
Vi måste ta en omväg för att komma dit. Ungefär en dagsresa i FTL.
- Vet vi vad det kan vara? - En ny kraftkälla, intelligent liv...
En stor svart monolit som kretsar kring en planet? Ursäkta. Jag försov mig.
Vi vet inte, därför bör vi undersöka.
Vad hände med "Destiny har ett uppdrag"? Och "vi är alla ombord och åker framåt"?
- Det här är i sidled. - Vi bara fördröjer uppdraget.
Men Lisa har rätt. Energisignaturen kan tyda på intelligent liv.
- Bästa tänkbara scenario, enligt mig. - Allvarligt?
Måste jag påminna om vad som hände sist vi stötte på en främmande livsform?
Eller gången innan det?
Du kan inte bedöma kvarteret utifrån dåliga grannar.
- Det är så du bedömer ett kvarter. - Det som finns där kanske är till nytta-
-för både oss och Destinys uppdrag.
- Okej, kolla upp det. - Vi lägger ut en ny kurs.
Hur gör man det?
Hämta Chloe. Hon kan göra de nödvändiga beräkningarna.
- Jag försökte anropa dig. - Ursäkta, jag hade musiken på.
- Vi är på väg att hoppa ur FTL. - Okej. Tack.
- Är det...? - Skepp, eller vad som är kvar av dem.
Det där är ett jäkla slagfält.
Det var ett slagfält. Nu är det en kyrkogård.
Säsong 2 Episod 10 - Resurgence, part 1 -
SSG - SweSUB Group © taureane www.SweSUB.nu
Så...?
Energisignaturen som Destiny låste på var strålning från olika skepp.
Det ser ut som om en av dem är bekant för oss.
Det är samma typ av skepp som du och Rush utforskade för några veckor sedan.
De verkar vara förlorarna här.
Datorn kör ett program som skissar upp deras spridningsmönster.
- Så vi ser vad som pågår här. - Vi har kommit en lång väg.
Det vore synd att åka tomhänt. Jag föreslår att utforska försiktigt.
Brody, du kanske ska ha äran den här gången.
Det är som ett rymdskrotupplag. Hundratals skepp-
-spridda i delar så långt ögat kan se. Det är jävligt läskigt.
Jag tänkte bara att jag skulle berätta vad som händer.
- Vad är det? - Jag har redan sagt-
-att besöka mig är slöseri med tid. Jag vill att du fortsätter ditt liv-
-istället för att komma hit och se mig försvinna.
- Försvinna? Chloe... - Det sprids snabbare nu.
Jag har försökt att bekämpa det, kontrollera det-
-men det är starkare än mig.
Förr eller senare slutar jag vara mig och blir nåt annat, nåt farligt-
-som inte får stanna på skeppet. - Jag tänker inte låta det hända.
Det finns inget du kan göra för att stoppa det.
Använd mig medan jag fortfarande är jag.
- Kan du sluta pratar så här? - Varför förneka det oundvikliga?
För det är inte oundvikligt.
Självklart är det det, och innerst inne vet du det.
Du har redan börjat avskärma dig.
När var sista gången vi tillbringade natten tillsammans?
Ser du? Du vet att det är sant.
Löjtnant Scott?
Löjtnant Scott...
Ta på dig rymddräkten och träffa oss vid skytteln
Genast.
Det här samtalet är inte över.
- De behöver mig på bryggan. - Rush säger att han kan undvara dig.
Gjorde han?
Jag besparar dig besväret. Jag är inte galen-
-vilket är rätt imponerande, trots allt. Jag gick från att leva med min mamma-
-till att vara strandsatt på ett rymd- skepp miljarder ljusår från jorden.
Åt helvete med The Last Starfighter, eftersom alla timmar jag spelade Halo-
-inte förberedde mig på det här. - Ingen var förberedd på det här.
Alla andra har nån form av utbildning.
Jag har kommit en lång väg på 10 månader.
Jag har kämpat rymdstrider-
-överlevt dödlig strålning, tidsresor.
På nåt sätt. Jag försöker fortfarande att komma underfund med det...
Jag tror inte att du är galen. Inte galnare än resten av oss.
Verkligen? Okej, då. Bra snack.
Det här är ingen psykutvärdering. Bara två vänner som pratar.
Du har varit lite okoncentrerad på senaste tiden, och det gör oss oroliga.
Är ni oroliga för att jag är lite okoncentrerad?
Ja, med tanke på vad som har hänt, borde du vara mycket mer-
-än bara lite okoncentrerad.
Minnesvideon du gjorde för Riley-
-var mycket rörande.
Vet du vad som är konstigt?
Ibland glömmer jag att han är borta.
Jag går faktiskt in i portrummet, och vänder på huvudet-
-och för ett ögonblick, undrar jag var han är.
- Då kommer jag ihåg. - Han var en viktig del av ditt liv här.
När hela din värld krymper-
-till hundra personer i ett trångt utrymme, blir allt viktigt för dig.
Riley var en del av det här skeppet, och att förlora honom-
-var inte bara sorgligt. Det var fel.
Hur var det att förlora Ginn?
När fixade du klart tredje dräkten?
- Igår. Den är helt säker. - Varför har jag den och inte du?
Lättare att fixa om nåt går fel-
-som den inte kommer att göra, med all sannolikhet.
- Okej, överste, vi är klara att åka. - Okej. Ta ut henne. Ta en titt runt.
- På väg ut. - Var försiktig där ute, löjtnant.
- Det här är fantastiskt. - Jag vet inte...
Känns det inte lite obehagligt att flyga genom det här?
Nä. Det som kan skada oss är sedan länge döda och borta, broder.
Hur går det, löjtnant?
Bra. Vi kommer upp mot ett möjligt mål här.
- Ja, vi ser det. - Det ser ganska intakt ut.
- Plockar upp svaga EM-värden. - Vi har en ingång på vänstra sida.
Ska vi kolla upp det?
Sir?
- Du har klartecken, löjtnant. - Ja, sir.
Okej, låt oss göra det här.
- Förlåt att jag är sen! - Nej, du är precis i tid.
Startar backraketerna.
Det här är så nära vi kan komma.
Hattarna på, mina herrar.
Låt oss gå och utforska.
Vi ses på andra sidan.
Jag är ombord.
Jag är redo för dig.
- Jag är på väg. - Kom igen, jag tar dig.
Brody är på väg.
Vi är båda ombord.
Ta en titt omkring, se om det finns nåt att bärga.
Hallå...den här vägen.
Var på er vakt där borta, okej?
Gör mig en tjänst, rör ingenting.
Om du ser nåt du vill undersöka, låt mig titta på det först.
- Vad sa jag? - Dörrpanelen är död.
Vänta.
Här.
Använd axeln. Högre upp så får du lite mer kraft.
Vill du hjälpa till? Håll käften och låt mig jobba, okej?
Okej.
Kom igen, kom igen!
Hej. Jag tog med lite lunch.
Fint! Man får verkligen aptit av att sitta i det här rummet hela dagen.
Du kan knappast klandra översten efter vad som hände med Simeon.
- Jag förstår, men Simeon var instabil. - Och du visste, men sa inget.
Jag trodde att jag kunde kontrollera honom.
- Men det kunde du inte. - Jag vet.
Jag har inte sett dig på ett tag.
Jag ville komma hit, men jag har...varit upptagen.
Ditt folk, de som kom tillbaka från planeten...
- ...de hade inte ditt barn? - Nej. Jag hade fel om det.
- Jag blev vilseledd. - Det är möjligt.
Det finns ingen annan förklaring.
Det här skeppet har visat sin förmåga att bråka med människors sinnen.
I mitt fall, antar jag att det försökte att skydda mig.
Jag ska gå tillbaka till sjukstugan.
- Vad är det? - Jag är inte säker.
Prata med mig. Hur är er situation, sergeant?
Mörkt, och riktigt tyst.
För tyst.
- Överste, det här är T.J. - Fortsätt.
Jag såg rörelse bland spillrorna.
- Vilken typ av rörelse? - Jag är inte säker. Det gick så fort.
- Jag tänkte jag borde rapportera det. - Okej, tack för det.
- Vad fan var det? - Destiny som är färdig med simuleringen.
Antingen det, eller att pajen är klar.
Nej, simuleringen.
Är ni redo?
- Vad är de överblivna delarna? - Ingen aning.
- Åh, nej. Vi måste härifrån. - Varför?
Två sidor strider. De här är förstörda, men de här, de gömmer sig.
De är inte stridsodugliga eller skadade. De är vilande.
Löjtnant, retirera till Destiny.
Greer och Brody bordade precis vraket.
Få ut dem därifrån omedelbart. Ni kan vara i fara.
- Greer, uppfattade du det? - Vi är på väg.
- Vad i helvete? - Vadå, löjtnant?
- Jag tror att jag såg nåt. - Vad är det?
Jag är inte säker.
Överste, det här är Camile. Vi är inte ensamma här ute.
Sir, ni har fienden på väg!
Sköldarna upp. Redo vapen. Avfyra bara på mitt kommando.
- Eli, sänd ett meddelande. - I uråldriga?
Uråldriga, engelska, Batman-signal. Tala om för dem att vi inte är ett hot.
Greer, ni måste komma tillbaka hit nu!
- Jag måste gå. - Tamara! Låt mig hjälpa.
De närmar sig.
Vi har flera bildskärmar.
Kom igen, kom igen!
Gå.
Starta upp henne!
- Nåt svar på meddelandet? - Nej.
- Rör på er! Gå! - Besvara elden.
Vi har en skada i en av de outnyttjade delarna. Jag spärrar av dem nu.
- Kan vi dra? - Ja.
Okej, då drar vi!
- Sköldarna försvagas. - Flytta kraften från vapnen.
- Vi har flera överbelastningar! - Omdirigera!
- Vi måste hoppa. - Skytteln är inte tillbaka.
- Mr Volker... - Vi åker ingenstans!
Gå, gå! Den här vägen!
Håll ögonen öppna.
- Ser du den? - Jag ser den, jag ser den!
Vi är ombord!
Ta oss härifrån.
- Det fungerar inte. - FTL-motorerna är frånkopplade.
- Hur länge tills vi får dem tillbaka? - Sköldarna försvagas, några vapen nere.
- Flera områden av skeppet är mörklagda. - Vi har bara sublightmotorer.
- Vi kommer aldrig att undkomma dem. - Vi måste försöka.
Ett skepp hoppade precis ur FTL.
- Det är ett portskepp. - Destiny, det här är Telford.
- Ni måste följa oss. - Vart är vi på väg?
De är på väg rakt mot stjärnan.
- Vi följer dem. - Omdirigera all kraft till sköldarna.
Då åker vi.
Vi kommer genom till den andra sidan.
Det köpte oss tid, men bara tills de har tagit sig runt stjärnan.
Det var så lite så. Vi dockar.
Jag har en jäkla historia att berätta, och inte mycket tid att berätta den.
- Mina herrar... - Det här är jäkligt imponerande.
Inte lika imponerande som att flyga ett portskepp till vår undsättning.
Ja, jag hade massor av hjälp med det.
Varelserna vi stötte på när vi undersökte skeppet, var inte fientliga, trots allt-
-bara...desperata.
Efter att Destiny hade hoppat i FTL, trodde jag det var ute med mig.
- Jag var omringad, och i deras händer. - Men de var vänliga?
Kanske inte direkt "vänliga" men...
...de var inte intresserade av att skada mig heller. De var...nyfikna.
Jag försökte kommunicera med dem, det gick inte, så vi hittade en genväg.
Deras kapslar har nervstimulatorer som håller hjärnorna aktiva-
-under längre tids dvala, så när de kopplade upp mig...
Det är svårt att beskriva upplevelsen.
Det var som att se ett helt filmbibliotek på mindre än en dag.
Jag såg tusentals bilder.
De flesta var helt obegripliga, andra var tydligare.
Med tiden gled bitarna ihop-
-och jag började förstå varelserna och deras historia.
De kallar sig Ursini. Efter ett tag började de lita på mig.
Till slut kunde vi tillsammans få igång portskeppet.
- Vi har jagat efter er sedan dess. - Du har varit borta i nästan en månad.
- Hur fick du mat och vatten? - Kapslarna förser dig med näringsämnen.
Jag trodde aldrig jag skulle säga detta, men jag saknar maten här på Destiny.
Vänta, hjälpte varelserna dig av ren godhet?
Fullt så enkelt är det inte.
De behöver vår hjälp.
Skeppen som kom efter oss är automatiserade attackdrönare.
För flera år sedan gjorde tydligen Telfords varelser, Ursini-
-samma misstag som vi och väckte dem. De har bekämpat dem sedan dess.
När de upptäckte portskeppet, gick de ombord för...rekognoscering.
De hoppades att det skulle ge dem ett försprång i kriget mot drönarna.
De skulle bara vara ombord ett tag, men ingen kom och hämtade dem.
De var i stasis, vem vet hur länge, innan vi kom.
De drog kraft från Destiny, desperata, ute efter ett sätt att komma hem.
Och nu, även om de kan komma hem, är de rädda att ta kontakt-
-tills de är säkra att drönarhotet är borta, och där kommer vi in.
Vi kan inte lita på dem.
Våra FTL-motorer är frånkopplade. Vi har verkligen inget val.
Så, vad ska vi göra då?
Det diskuteras fortfarande.
Det är bara en tidsfråga innan drönarna går runt stjärnan och hittar oss.
Vi är ett lätt byte utan FTL-motorer.
Det kanske finns en väg ut ur det här. Vi hjälper Ursini besegra drönarna.
- Vi överlevde knappt första mötet. - Vi gick tillväga på fel sätt.
Enligt Telford, kontrolleras drönarna av ett kommandoskepp. Tar vi ut det-
-gör vi drönarna obrukbara. - Så enkelt?
Jag tvivlar på att det blir enkelt. Jag hoppas på snäppet mer än omöjligt.
Vet vi var kommandoskeppet är?
De vet. Vi måste hoppa.
Har du förklarat att vi inte kan hoppa?
Telford har gjort dem medvetna om det. De har erbjudit att ge oss lift.
De startar sina FTL-motorer när vi har dockat, och hoppar med dem.
- Är det möjligt? - Teoretiskt sett, ja.
Det finns alltid en risk att hoppa så snart efter att ha kommit ur FTL-
-men om det nu fungerar, så tar de oss först någonstans där vi är säkra.
Sen försöker vi vinna tid, så vi kan få igång våra egna FTL-motorer igen.
Menar du att lura dem? Nej, vi kan inte göra det.
- Om de har erbjudit att hjälpa oss... - Vi utnyttjar deras generositet, ja.
- Det är ingen bra idé. - Varför inte? Då kan de inte skada oss.
Nej, men om du har glömt, så har de nyckeln till att ringa upp jorden.
Var är Park och Brody?
Reparerar några av de skadade systemen.
Och vad gör du?
- Övervakar skeppets kraftnivåer. - Ja?
Du ska veta att du blöder energi från en av vapenplattformarna.
Skit!
Här.
- Gå och hjälp Park och Brody. - Jag är mitt uppe i...
Gå.
Jag kanske ska gå... och hjälpa Park och Brody.
Jag vet. Jag sabbade till det.
Nej. Det är ett mindre förbiseende, en av många på senaste tiden.
Men du har inte sabbat till det. Inte än i alla fall.
- Med din attityd, sker det nog snart. - Jag fattar.
Människor är beroende av pojkgeniet. Jag får inte göra dem besvikna.
Trots all genialitet, så kunde du inte rädda livet på kvinnan du älskade.
Nån större och starkare kom och tog henne ifrån dig.
Och du kunde inte göra nåt åt det.
Du var säkert så förblindad av ilska att du tänkte på att ge igen-
-på killen som dödade henne, slå mobbaren i sitt eget spel.
Även om du hade gjort det, så hade det inte förändrat ett skit.
Du skulle fortfarande gå upp på morgonen, hon skulle fortfarande vara död.
Jag går härifrån.
Vi lär oss att tro att alla är lika-
-att du inte är bättre än nån annan.
Naturligtvis är det en lögn.
Vissa är bättre än andra, och de som inser vad som gör dem bättre-
-och lär sig att utnyttja det, är de som lyckas.
Du har så mycket potential, Eli.
Du är kapabel till framgång bortom dina vildaste drömmar.
Det enda sättet du kan uppnå det, är att inte bli nedslagen.
Du kan inte ge upp, nu när du är så nära.
Avbryter jag nåt?
Telford kommunicerade med Ursini, och är på väg tillbaka från portskeppet.
Vi verkar ha ett avtal.
Låt dem veta att vi är redo.
I princip bör det här fungera. Som när skytteln hoppar i FTL med Destiny.
Skytteln är mindre än Destiny, och byggd för att göra det.
Vi är tre gånger större än portskeppet och får hoppas på det bästa.
Vi försöker också hoppa inom en farlig tre timmarslucka.
Vad är det värsta som kan hända? Att det inte funkar.
Det fungerar faktiskt, men vi kan lossna-
-och skeppets struktur ger vika, och vi förångas.
- Det är det värsta som kan hända. - Är ni färdiga?
- Mindre än en minut innan vi hoppar. - Då kör vi.
Vi kommer att försöka ett ihopkopplat hopp i FTL.
Om ungefär fyra timmar, hoppar vi ur till ett säkrare område.
Där kommer vi att få tid att göra nödvändiga reparationer-
-innan vi börjar attacken på kommandoskeppet.
Räknar ner från tre...
...två...ett.
- Det funkar. Vi är i FTL. - Och vi är fortfarande i ett stycke.
- Sköldarna är starka och håller. - Skrovet är intakt.
Har de berättat? Vi gjorde ett avtal. När vi har besegrat kommandoskeppet-
-hjälper varelserna oss att ringa jorden.
Chloe?
Mår du bra?
- Vi hoppade ur FTL. - Redan?
- Det kanske är problem. - Kontakta portskeppet.
- Vad är det? - Jag gissar att det är kommandoskeppet.
- Vi har blivit lurade. - Så mycket för vårt avtal med Ursini.
Ett meddelande från portskeppet. "Sikta på kommandoskeppet."
Förbannat.
Överste?
Anfall fienden.
Jag måste tillbaka till bryggan.
Låt mig hjälpa.
- Vart tar du henne? - Till bryggan.
Jag måste kolla med översten.
Här borta!
Drönarna är mellan Destiny och kommando- skeppet. Vi kommer inte nära det.
Det här är Eli. Chloe...har rymt från sin hytt.
- Vart tog hon vägen? - Jag vet inte! Hon kan vara farlig.
Brody, spärra av den delen.
- Löjtnant Scott? - Vi ska hitta henne, sir.
Dina vänner misstänkte nog ett dubbel- spel och beslutade att agera först.
Det här är löjtnant Scott. Chloe har brutit avspärrningen.
- Sköldarna börjar försvagas. - Få ett meddelande till portskeppet.
Säg att vi måste göra en reträtt.
Vi omgrupperar och slår till mot den senare.
- Bra att du kom. Var är Rush? - Ingen aning.
Det är för många.
Du ville hjälpa mig? Här har du chansen.
En under... Under så här.
Chloe? Chloe!
Gå bort från konsolen.
- Chloe... - Det är för sent.
Vad gjorde du?
Chloe, vad gjorde du?
Sköldarna försvagas, och flera vapenplattformar är nere!
- Vad säger de? - Ingenting. De svarar inte.
Drönarna ger igen. Vi kan inte ta kommandoskeppet.
- Vi kanske ska retirera. - Vi har ingenstans att retirera till.
SSG - SweSUB Group © taureane www.SweSUB.nu