Jag kan vara på väg att upptäcka Destinys verkliga uppdrag.
Du har haft kontroll över skeppet hela tiden! Varför berättade du inte?
Lucianalliansen planerar att angripa jorden.
- Jag kvävde Riley med mina händer. - Du är en bra ledare.
Vårt enda uppdrag är att få hem alla.
Det handlade aldrig om att komma hem, utan att få oss dit vi är på väg.
Jag har just avslutat en grundlig diagnostik på en av stasiskapslarna.
Vi har letat i det överförda. ALS-botemedlet fanns inte där.
Den första symtomen visade sig efter fem år. Jag dog några år efter det.
Drönarna kan inte spåra oss, istället blockerar de stjärnorna-
-som Destiny laddar i. - Det här kan vara slutet.
- Nya växter kan gå förlorade. - Hydrokulturkupolen har rämnat.
- Blindhet. Förhoppningsvis tillfälligt. - Jag kan inte se!
- Hur mår du? - Jag har inte vilat så mycket på länge.
Jag ser faktiskt fram mot att bli skumögd över att analysera data.
Låt oss se hur det ser ut.
Jag har sett enstaka ljusblixtar. Kan vara ett gott tecken, eller hur?
Öppna ögonen.
Lisa?
Det är fortfarande mörkt. Jag kan inte se.
Ser du något?
Nej.
- Har du tid? - Kan det vänta?
Du ser hemsk ut. Du sliter ut dig, okej? Få lite vila.
- Jag är på väg. - Ignorera det. Du är oduglig utmattad.
Överste Young? Kan du komma till oss-
-i kontrollrummet. Vi har något vi vill visa dig.
- Vi gjorde det. - Vad har de gjort?
Vi hittade ett sätt att spåra kommandoskeppen som styr drönarna.
Vi har isolerat signalen de använder att kommunicera med varandra.
Sen pluggade vi in datan i Destinys sensorer, och det fungerade.
Då vet vi var de är. Vi kan undvika dem och hitta planeter att proviantera.
Det var tanken i alla fall.
Låt oss se det.
Det här är vägen som portskeppen la ut för oss genom den här galaxen.
Dessa är de kommande portarna...
- Och dessa är kommandoskeppen. - Herregud!
Vi har pressat sensorerna så långt de kan nå, och resultaten är desamma.
De väntar vid varje port mellan här och kanten av galaxen.
Vi är körda.
Säsong 2 Episod 20 - Gauntlet -
SSG - SweSUB Group © taureane www.SweSUB.nu
- Överste Young? - Nej, Rush, det där är Young.
- Överste Telford väntar på er. - Är sensordatan verkligen korrekt?
- Ja. - Och de är vid varje port?
De vet vilka stjärnor vi laddar i, att vi använder porten för att proviantera.
- De är överallt där vi kommer att vara. - Använd skyttlar och oportade världar.
Det går inte. Det är över 300 miljarder stjärnor i galaxen.
Bara en liten procent har planeter. Och mindre procent kan upprätthålla liv.
Portskeppen gjorde jobbet. De hittade nålarna i höstacken.
Går vi av vägen kan det ta månader, och år mellan livsdugliga världar.
- Det är inget alternativ. - Hur är er proviantsituation?
- Ungefär en månad med mat och vatten. - Och energi?
- Vi dör av törst före. - Vi behöver proviant hemifrån, David.
Den enda planeten som kan nå er, vägrar fortfarande att hjälpa till.
Woolsey trycker på utan framsteg.
Vilken lösningen än är, måste ni lösa den på egen hand.
Jag samlar in inventeringsrapporter.
- Vi kan inte använda porten på ett tag. - Jag hörde det.
Vi är faktiskt rätt välförsedda här för tillfället.
Matt berättade om Lisa.
- Är hennes tillstånd permanent? - Jag vet inte.
- Det borde ha visat framsteg nu. - Det är inte ditt fel.
- Du har inte rätt utrustning, resurser. - Det skulle inte göra någon skillnad.
Det finns ingen behandling. Hornhinnorna brändes av ultraviolett strålning.
Om de inte läker på egen hand...
Det verkar orättvist, men ibland får man göra det bästa av situationen.
Varför får jag en känsla att du inte bara pratar om Lisa.
Det finns fortfarande hopp, för henne och för dig.
ALS är en dödsdom. Du vet det...
Och det blir inte vackert. Det börjar med muskelsvaghet och kramper.
Sen får jag svårt att gå, tala, äta.
Till slut blir jag helt förlamad-
-men min hjärna kommer inte att påverkas.
Jag blir fånge, fast inuti min egen kropp.
Som jag sa...man får göra det bästa av situationen.
Så ingen hjälp hemifrån. Då har vi inte många alternativ.
- Vi kan inte fly. Vi måste slåss. - Det finns en hel del av dem där ute.
Vi behöver inte ta alla, bara de vi måste för att proviantera vid behov.
Det är lättare sagt än gjort. Vi har bara tagit ut ett kommandoskepp.
- Och det var med hjälp. - Vi kan överraska dem nu.
Vi väljer ett mål, hoppar ur FTL, öppnar eld innan de hinner svara.
- Tänk om det klarar av att svara? - Om vi inte förstör den omedelbart-
-kan vi åtminstone orsaka stor skada. - Det kanske fungerar en gång-
-kanske två, men vi kommer att ta skada. Det kommer att ta ut sin rätt.
- Vi hittar en väg att minimera skadan. - Jag antar att du har en idé-
-hur vi klarar av det. - I själva verket så har jag det.
- Du säger att vi ringer upp sköldarna? - Det är mer att vi ställer in dem.
I strid svänger sköldarna kontinuerligt genom olika frekvenser, för att matcha-
-energibaserade attacker. Ju närmare match, desto lättare upptas attacken-
-och vi tar mindre skada. - Det är som leken, sten, sax, påse.
- Med drönarna behöver vi inte gissa. - Tack vare någons lysande idé-
-att ta ombord en... - Vapnens energisignatur-
-har begränsad räckvidd.
Vi behöver bara åsidosätta Destinys normala slumpmässiga sköldmönster.
Och påse täcker sten varje gång.
Om Destiny bara behöver hitta rätt matchning, varför svänger den alls?
Att matcha och upprätthålla ett mönster gör det sårbart för andra attacker.
Som om de kastar saxar, och vi gissar sten...
- För att inte gå för långt i liknelsen. - Så om vi har fel-
-är det som vi inte har sköldar alls? - Vi har inte fel.
- Huvudvapnen är laddade och redo. - Rush...vad är din status?
Destiny har accepterat åsidosättningen. Sköldarna är på maximum.
Vem beräknade FTL-hoppet? Kommer vi ut inom skotthåll?
Som att försöka träffa en krona med en kula från tusen meter-
-men hon är rätt duktig.
- Vad är det där? - Vi är på väg att kollidera!
- Hon är väldigt, väldigt duktig. - Vi har inkommande.
- Det funkar. Vapnen har ingen effekt. - Koncentrera på kommandoskeppet.
- Jag har inga skott! - Jag jobbar på det.
- Skeppet är skadat, men operativt. - Jag tar oss runt igen.
- Vad är det där? - Sköldarna sjönk 10%.
Vad händer? Skott går igenom!
Det där är ingen vapeneld.
Det är drönare. De flyger rakt in i oss. De kamikazestörtar!
- Sköldarna är nere på halv och sjunker. - Vi har förlorat kraft i flera sektioner.
- Jag kan inte hålla dem borta. - Ge kommandoskeppet dödsstöten.
- Jag behöver lite mer tid. - Det har vi inte. Sköldarna sviktar.
Nästan där.
Vi har dem.
- Kommandoskeppet är förstört. - Drönarna är vilande.
Uteteamen till skyttlarna, gör detta snabbt. Vi stannar inte länge. Gå.
Vi kan inte göra det här varje gång vi behöver proviantera.
Vi behöver en annan plan.
Andra skytteln dockade just. De hittade inte mycket ätbart.
Ta oss härifrån.
- Överste! Har du tid? - Jag tänkte faktiskt få lite sömn-
-så om du inte har någon genial idé som löser alla våra problem...
Det har jag, men du kommer inte att gilla det.
Självklart. Jag är som bekant svår att göra till lags.
Så... Låt oss höra det.
Okej.
- En annan dag, i en annan galax. - Vad fan betyder det?
Det här är bara en av tusen galaxer i Destinys väg, och du håller nog med-
-att det är en fientlig miljö. Så...vi hoppar över den.
Ett enda FTL-hopp, ut och runt längden på den här galaxen-
-över avståndet till nästa galax, tills vi når den första porten på andra sidan.
- Hur lång tid tar det? - Det är den delen-
-du inte kommer att gilla. Vi är bara igenom en tredjedel-
-av den här galaxen, plus att avståndet till nästa är större än förra gången.
På toppen av det, har vi energiproblem-
-och en hel del skador på FTL-driften, som vi inte kommer att ha tid att fixa.
Det innebär att vi kör med reducerad hastighet. Vi kan faktiskt få slut...
- Hur länge? - Ungefär tre år.
Vi har knappt nog för en månad. Vad gör vi med mat och vatten-
-medan det här händer? - Ingenting.
Det är den geniala sidan, förresten.
När du är förseglad inne i kapseln, stängs ämnesomsättningen av.
Du behöver inte mat eller vatten. Du sover bara genom det hela.
Vi har hittat flera andra korridorer. Det bör finnas kapslar för alla-
-och tack vare forskningen som Brody och jag redan har gjort-
-så vet vi att de fungerar. - Tre år.
- Ungefär. - Vad Eli glömmer att nämna-
-är att ett hopp som den här kräver all energi vi har-
-och om hans beräkningar är fel... och vi fallerar med bråkdelen-
-av en tiondels procent... så driver vi resten av vägen-
-och i stället för tre år, tar det tusen år. Eller mer.
Jag antar att du skulle komma till den delen.
Jag har kört beräkningarna. Det här kan funka, men vi måste göra det snart.
Vi blöder energi från systemen, vi kan inte hoppa ur för att ladda...
För många saker kan gå fel. Vi måste hitta en annat sätt.
Hur lång tid tar det att färdigställa resten av kapslarna?
- En dag, kanske. - Börja jobba.
Du har 24 timmar på dig att komma med en bättre idé.
- Tre år? - Ja, i bästa fall.
Tanken på att vara förseglad i en av de där så länge, skrämmer mig.
Jag tycker inte om det heller, men vi börjar få slut på alternativ.
Då rekommenderar jag att alla får göra ett sista besök på jorden-
-för att säga adjö. - Okej, du ordnar det-
-men det måste göras snabbt. Vi måste stänga ner allt.
Om vi väntar, får vi slut på ström.
Fan också...
- Hur går det? - Va?
Det gör det inte.
Jag gick över Elis beräkningar.
Det finns inget utrymme för fel, men det kan funka.
Om vi har tur. Destiny är på den här vägen av en anledning.
Vi har bara avvikit från den en gång, och det orsakade allt det här.
Vi går inte från vägen, inte för gott. Vi hoppar bara över en del av den.
Det är det som stör mig. Skeppet sändes ut för att lösa ett mysterium-
-inte för att komma till en slutstation där alla frågor besvaras på en gång-
-utan genom att samla kunskap bit för bit. Hoppar vi över den här galaxen-
-vem kan säga att vi inte hoppar över vissa viktiga pusselbitar.
Då kommer allt vi har gått igenom, att vara förgäves.
Vi måste kunna besegra dem. Jag behöver mer tid.
Som vi inte har. Du har rätt, tar vi kapslarna, tar vi en chans.
Vi kan missa något, eller sova mycket längre än vi planerade-
-och aldrig ser nära och kära igen, eller vi kanske aldrig vaknar igen-
-men Destiny fortsätter.
Om vi stannar, och inte kan besegra drönarna, kommer alla att dö-
-och skeppet att förstöras. Då har allt verkligen varit förgäves.
Överste, Brody här. Vi är redo att sätta första gruppen i stasis.
- Stig in i din tilldelade kapsel. - Jag övervakar förloppet.
Vi ses snart.
Snart.
Det är jag, mamma.
Eli...
Jag har inte mycket tid.
Bara tillräckligt länge för att säga adjö.
Vi har smarta människor som jobbar på det, riktigt smarta-
-men det är fortfarande tre år. Även om allt går bra-
-minst tre år. Jag är ledsen. - Nej, nej, Eli...
Om jag hade gjort andra val i livet, skulle du inte vara ensam nu.
Då skulle du inte ha fått se de otroliga platserna du har sett-
-gjort de fantastiska sakerna du har gjort.
- Det känns som om jag har övergett dig. - Du har inte övergett mig.
Du lever ditt liv. Det var svårt när jag inte...
...visste var du var, eller vad du gjorde, men nu förstår jag.
Du behöver inte vara här, Eli.
Jag behöver bara veta...
Är du lycklig?
Trots allt...
...ja. Det är jag.
Det räcker för mig.
- Volker. Är du på bryggan? - Ja.
Jag vill att du kör en diagnostik.
Kom in!
Vad är det?
Som du vet har vi startat upp alla kapselkorridorer-
-och det har gått... Det har gått bra fram till nu...
- ...men... - Vad är det?
Sista sektionen måste ha tagit skada, förmodligen innan vi kom ombord.
Vi får inte igång de kapslarna, så...
Vi har inte kapslar för alla.
Vi har åtta kapslar för lite.
- Vad är problemet? - Att skeppet är mycket gammalt.
- Kan vi fixa det? - Inte med materialet vi har ombord.
Vi behöver palladiumhydrid. Det är en supraledarkomponent-
-som är viktig för kapselsystemen. - Var får vi tag i det?
I malm, i legering med andra metaller, på planeter som haft meteoraktivitet.
Vi har en möjlig kandidat, som är utelåst av goda skäl.
Meteoriterna gör platsen farlig, men det finns ett kommandoskepp.
De vet inget om människans fysiologi, eller vad som gör en planet livsduglig.
De vet bara att det finns en port.
- Vi kan ta oss runt utelåsningen. - Överlever vi en till strid?
Vi skulle använda för mycket kraft. Vi klarar inte hoppet till nästa galax-
-vilket motverkar syftet med att gå till den här planeten.
Måste vi lämna åtta personer utanför? Säga till dem, "lycka till-
-ni lever så länge provianten varar?" - Vi gör inte ens det.
Kraften för att upprätthålla livs- uppehållande för åtta personer så länge-
-skulle inte räcka till. - De som stannar utanför måste...
- Ta livet av sig, ja. - Du har inget val, överste.
Ska Elis plan fungera, måste du välja åtta namn.
- Det går från dåligt till sämre. - Vad har överste Young beslutat?
- Inget än... - Tänk inte ens på det?
Att vara en av de åtta. Jag känner dig, Ron.
Kanske, men jag skulle aldrig be sju andra att göra det med mig.
Inte Young heller. Som jag ser det, kom alla hit tillsammans-
-och om det krävs, dör vi tillsammans.
- Det behöver kanske inte gå så långt. - Vad?
- Ta mig till överste Young. - Varför? Vad tänker du på?
Vi måste retirera till den här sektionen och spärra av omgivande korridorer-
-stänga livsuppehållande till dessa områden, och sedan omdirigera kraften...
Okej, vi är här. - Dr Park har något att berätta.
Vi använder en obemannad skyttel som lockbete, ett kort hopp från planeten.
Vi sänder en kraftfull subspacesalva och imiterar en uppringd port.
Det tar en hel del kraft och kan skada några system, men jag gissar att-
-skytteln inte överlever planen ändå. - Kommandoskeppet kommer att undersöka-
-ta drönarna med sig, och attackera skytteln, under tiden-
-hämtar vi palladiumhydriden. - Vi kan kalibrera skyttelns sköldar-
-som med Destiny, och fjärrstyra så drönarna får svårt att krascha mot.
Om vi ändå ska offra den kan vi rigga motorerna att gå kritiska.
- Ramma den rakt in i kommandoskeppet. - Vi skulle fortfarande ha en skyttel.
Det låter som en bra idé. Vi gör det.
Bra jobbat, dr Park.
- Vi är i position. - Rush, det här är Young.
Sänd iväg skytteln.
Subspacelänken är på plats. Vi bör få tillgång till styrningen utan fördröjning.
Uppfattat. Ta oss så långt bort härifrån som möjligt.
- Du vet vad vi letar efter? - Vi kan inte testa koncentrationen.
Säkrast att ta så mycket som möjligt.
- Lasta så mycket kinosläden håller. - Vad händer om den inte gör det?
Det ser bra ut.
Sänder signalen nu.
Hoppas att det tar betet.
Kom igen, kom igen...
Kommandoskeppet är borta från skärmen. De måste vara i hyperrymden.
- De är på väg. - Portrummet, börja ringa upp.
Vi har en anslutning. Uteteamet är på väg.
Ta bort säkerhetsprotokollen. Tajma överbelastningen till sista sekunden.
- Har vi något? - Skärmarna är tomma.
Vänta. Kommandoskeppet hoppade ur nära skytteln.
- Den skickar ut drönare. - Rush, din tur.
Inleder undanmanöver.
- Barnes, status på uteteamet? - De fann nedslagskratrar nära porten.
De har redan börjat samla in prover.
- Se upp! - Jag har det. Stabiliserar.
- Startar överbelastning. - Är du säker?
Bara gör det!
De skickar ut mer drönare. Skytteln har inte mycket tid.
Överbelastning om 10 sekunder.
Sex...fem...fyra...
Den är borta, men det är säkert fler på väg.
Vi väntar inte för att ta reda på det.
- Bra jobbat, mina herrar. - Har ni vad ni behöver?
Ja, det räcker. - Låt oss få det härifrån.
- Är du redo att gå? - Jag vet inte vad jag ska säga.
Han vet inte ens att jag är hans far. Jag är bara en kille som kommer ibland-
-för att se hur det går för honom.
Och...hur går det för honom?
Hans mamma är...en bra människa. Jag tror inte hon är en bra förälder.
Om jag bad om det skulle hemvärldskommandot ingripa-
-och se till att han växer upp i ett ordentligt hem.
Jag skulle inte ta några förhastade beslut.
Vad ska du säga till Sharon?
Jag kom precis tillbaka, och jag träffade inte henne.
Hon är på en konferens i Bryssel.
- Fanns inte tillräckligt med tid. - Det var tråkigt.
Du vet... Du går tillbaka miljarder ljusår...
...över ett helt universum, och man är bara åtskilda med några hundra mil.
Hur som helst, jag fick prata med henne i telefonen.
Vad sa du?
Jag sa att jag var ledsen.
Att...
...det här var inte rättvist mot henne längre, och att hon skulle gå vidare.
Vad sa hon?
Inte mycket. Hon...
...började gråta bara.
Ät upp, allihop. Med undantag för konserverna, går ändå allt till spillo.
För en gångs skull är jag proppmätt. Jag får inte ner mer.
Jag kan nog behöva lite till.
- Överste, vad sägs om en skål? - Tycker du det?
- Ja. - Okej, varför inte?
Vi har gått igenom en helvetes massa tillsammans, det är säkert.
Det är lätt att uppehålla sig vid allt som vi har förlorat, men i dag-
-vill jag hellre tänka på vad vi fort- farande har, och vad vi kanske har fått.
Vi är en familj nu, vare sig vi vill det eller inte.
Söner, döttrar, systrar...
...och även den lite galne farbrorn som trots allt-
-ändå lyckades klara biffen för er i slutändan.
Ni är de smartaste, modigaste, mest medkännande människor-
-som jag någonsin har haft äran att tjänstgöra med.
- För familjen. - För familjen.
Sov gott.
- Är du okej? - Ja, sir.
- Äntligen får du lite sömn. - Tre år. Det bör vara tillräckligt.
- Löjtnant, din tur. - Är du säker?
Ja, vi kommer att klara oss.
Rush och Eli håller på att avsluta den sista programmeringen.
- De bör vara klara när jag är tillbaka. - Ska du inte träffa Emily?
Vi är klara. Varför öppna gamla sår?
- För vad det är värt... - David, mitt äktenskap var...
...över för länge sedan. Jag kan inte skylla på någon annan än mig själv.
Vi ger inte upp hoppet om er. En del kan ha några fler gråa hår-
-men vi är fortfarande här. Lycka till, Everett.
Tack, David.
Hur kan vi ha missat det? Vi körde ju en diagnostik!
Det visade inga problem, eftersom den sektionen inte var inkopplad.
Vi reparerade de åtta kapslarna, men en av dem var mer skadad än vi trodde.
Den kom igång, men när vi körde de sista kontrollerna, så bara...dog den.
Vi kan ha en för lite.
Okej, prova den nu.
- Det är ingen idé. - Gå igenom databasen i kontrollrummet.
Det finns över 1 700 sidor på systemet.
Det är bäst du börjar då.
Överste...
Vi måste prata.
Svaret är nej. Jag har inte hittat någon magisk lösning än.
- Det kommer att ta tid. - Enligt Rush, så-
-om två av oss går in i dag, kommer den som stannar utanför-
-att ha minimal livsuppehållande i två veckor innan den börjar tära-
-på kraften för hoppet. - Låter rätt.
Han ställer upp frivilligt att vara den som är kvar.
- Du skämtar med mig. Säkert? - Ja.
Han säger att han är mest kvalificerad att fixa kapseln.
- Jag vet inte det. - Jag kan nog inte låta honom göra det.
Jag tycker att det ska bli jag.
- Ska du fixa kapseln? - Naturligtvis inte.
- Då pratar du om självmord. - Inte säkert han gör det rätta.
- Jag erkänner att han inte är perfekt. - Tänk om han inte hittar en lösning.
Om han flippar ur efter två veckor och håller igång livsuppehållande-
-några dagar. Vad händer? - Då hoppar vi ur tidigare och driver.
- Och vaknar upp om tusen år. - Om vi vaknar alls.
Nej, det är det enda valet.
Nej, det är det inte.
Jag gör det. Om du stannar utanför-
-är du automatiskt död. Om jag gör det, har jag åtminstone en chans.
Kanske bättre chans än Rush. Jag har länge nöjt mig med att stå i bakgrunden-
-spelande rollen av ivrig ung skyddsling som tagit order från honom, men...
...jag är inte rädd att säga det längre. Jag är smartare än honom...
- Och alla tre vet det. - Jag kan inte be dig att göra det.
Och jag tar inte ett nej.
Ledsen.
Hej.
- Han berättade om samtalet. - Visst. Pinsamt.
Egentligen inte. Jag visste att han inte skulle lita på mig att stanna.
- Gjorde du? - Vi har ju en förfluten historia.
Var det därför du anmälde dig? Du visste att han inte skulle acceptera?
Vad spelar det för roll?
Nej...
Det enda jag inte förutsåg, var att du skulle anmäla dig att ta min plats.
- Så du ville att det skulle vara Young. - Jag vill inte att någon ska dö, Eli.
- Det här är inte ens min idé, minns du? - Men du kom inte upp med en bättre.
Inte under den tid vi har, nej. Det bevisar min poäng.
Vi kommer att behöva dig på andra sidan.
- Jag ska vara där. - Jag har inte sagt det här ofta nog-
-men du har...
Du har enorm potential. Jag hatar att se dig kasta bort den.
Det gör jag inte.
Vad är poängen att ha potential om man inte använder den när man behövs?
Du har kommit en lång väg från slöfocken jag upptäckte för ett år sedan.
Tack. Du har varit ganska oföränderlig.
Överste.
Mr Wallace.
Är du säker på det här?
Jag har aldrig varit mer säker på något i mitt liv.
Du är en god människa, Eli. Få det gjort, så ses vi på andra sidan.
- Visst. - Precis.
- Med stor sorg avslutas serien - SSG © taureane - www.SweSUB.nu