"Han sprang till vagnens kortända och såg"
"hur hon blev mindre och mindre, men i hans hjärta blev hon allt större."
21 juni, 1974
åt Ricardo Morales frukost med Liliana Coloto för sista gången.
Han skulle för alltid minnas minsta detalj.
De planerade första semestern och drack te med citron mot hans hosta.
Han tog en och en halv bit socker, som vanligt.
Han skulle alltid minnas marmeladen han aldrig mer fick smaka.
Blommorna på hennes nattlinne. Och, framför allt, hennes leende.
Ett nyvaket leende, som smälte ihop med solstrålen på hennes kind...
Nej, nej, Hej!
Nej!
Snälla, nej...!
JAG FRUKTAR
- Himlaporten har öppnats. En ängel. - Espósito...
- Har man sett...! - Hur står det till, doktorn?
- Själv, kommissarien? Är chefen inne? - Gå in bara.
Tackar. Ni ser ut att må bra.
- Vilken skithög! - Efter sig själv dömer man andra.
Himlaporten...
Ers höghet...
Vilken överraskning!
- Får jag...? - Vad gör du här?
Jag ville bara prata lite. Är du upptagen?
Nej, jag läser på inför en förhandling. Kaffe?
Eller har pensioneringen gjort dig sundare? Mariano!
- Ja? - Spring ner och köp två goda kaffe.
- Jag måste bli klar med akten. - Det här är Benjamín Espósito.
Nypensionerad hedersdoktor här i justitiepalatset och en gammal vän.
Mariano är vår nya springpojke. Inte så dålig, eller hur?
Köp några petit-four och något got! till dig själv.
- Mycket mjölk, tack. - Ja visst, ja. Du är ju dålig.
Vad var det nu igen? Ålderdom?
Extra mjölk till den gamle mannen.
Vänta. Var det något viktigt?
Nej.
Låt dörren vara öppen. - Kom och sätt dig.
Vad vet du om att skriva romaner?
Jag har skrivit i hela mit! liv. Titta i arkivet.
Akter, ja...
Hur många sidor blir det? Har den något namn än?
Lite uppmuntran vore trevligt...
Vad ska jag göra då? Springa här som pensionär och servera kaffe?
Jag vill skriva, än sen?
Jag vill skriva om fallet Morales.
Jag vet inte varför. Jag har tänkt på det.
Vi har aldrig pratat om det mer. Varför inte?
Med din handstil blir den stora romanen bara klotter...
Vänta lite.
Det är nog ingen fara. På 50 försök har jag bara fått ihop fem rader.
Som det ser ut nu kommer hela pensionen att gå åt till skrivblock.
Hjälp till här.
Jag tar den.
Det är inte...
Den är blytung.
Den gamla Olivettin!
Den var magasinerad, på grund av ålder.
- Tror du de har lagat bokstaven "a"? - Äsch, 'a' klarar du dig väl utan?
Ta den. Ni dinosaurier förstår varandra.
Nu har jag ingen ursäkt längre.
Nu måste jag skriva. Men var ska jag börja?
Med det du minns bäst. Det var över 20 år sen. Vad tänker du på mest?
Börja där.
Hör upp, grabbar.
Låt mig presentera er nya chef, nydoktorerad vid Harvard.
- Fröken Irene Menéndez Hastings. - Hastings...
Det uttalas "Hastings", för det är skotskt.
Rådhusets nya notarie. Er förstejurist, Benjamín Espósito.
Jag gick vid Cornell, inte Harvard.
Angenämt. Pablo Sandoval, jurist Men framför allt er tjänare.
Hallå? Är du kvar?
Ja. Nej, jag bara...
Jag kommer på många inledningar, men är inte säker på...
de har med historien att göra.
Börja från början då och sluta grubbla.
Blodbanken, god morgon. Fel nummer.
- 25:e ringde. Mord. - Avdelning 18. Det är deras tur.
- Våldtäkt och mord, säger de. - Avdelning 18.
God morgon.
Hur mår ni i dag?
- Har ett helgon dött i dag? - Hur så?
Jag ser en ängel i sorgdräkt.
Nej, det är et! trick vi änglar har för att se tre kilo lättare ut.
- Kan du hämta Chávez akt? - Visst.
- Du är en smidig jäkel... - Varför då?
Så fort hon dyker upp har du en komplimang redo. Hur gör du?
Jag klär mig som en padda, men är en prins...
Espósito. Advokat Romano sa till polisen att det var vår tur.
Hälsa Romano att sheriff Espósito ska ge honom på truten.
Vart ska du?
Jag tänker i timmar på vad jag ska säga och sen blir jag helt blockerad.
Det är lättare för mig, jag är inte kär.
Inte jag heller, idiot.
Lägg alla akterna på den här sidan, i en hög. Det är inte så svårt.
Romano. Vad sa du till polisen? Det är er tur.
Vi turas ju om och vi har ett annat fall.
Snatteri! Vi turas bara om med likvärdiga fall.
- Fråga domare Fortuna. - Ge mig en lösning, inte två problem.
Varför är det ett problem att fråga mig?
Inte alls.
Det verkade bara dumt att besvära er när vi kan lösa det själva.
Det är er tur. Och sno på, annars hittar ni inte et! lik, utan en vaka.
- Läget, Báez? - Som vanligt. Själv då?
Trött på att vara lycklig.
Jag älskar när idioten skickar mig att titta på en död flicka.
Det finns mängder med idioter. Lugna typer som vet att de är idioter.
De gör ingen förnär och är harmlösa.
- Läget, inspektörn? - Vi pratar om dig.
Men vissa tror att de är världsbäst, de orsakar skit som vi får torka upp.
Jag känner två såna, domaren och min kollega på nr 18
som förutom idiot även kan vara en skitstövel. Det var hans tur.
Så tala med domaren och förklara att jag inte har nåt att göra med...
Liliana Coloto, 23 år, lärare.
Relativt nygift med Ricardo Morales, banktjänsteman.
Två murare jobbar med terrassen i lägenhet tre.
Men de har inte synts till på två dagar.
- Så hon såg dem inte? - Nej.
- Jag ska tala med maken. Vi ses. - Nej, jag följer med.
God middag. Ricardo Morales?
Ricardo Morales? Polisinspektör Báez.
Har någon annan er nyckel?
Har ni sett några okända stryka omkring?
Grannen sa att ni åker hem på lunchen varje dag.
Det är lite långt... Någon särskild orsak?
Förlåt, jag hörde inte.
Vi brukade, vi hade för vana...
Vi tyckte om att titta på Three Stooges tillsammans.
Hon brukade skratta. Hon tyckte de var roliga.
Ni måste följa med till bårhuset.
Vi försöker göra det så smidigt vi kan. Jag vet att det är jobbigt.
Om Morales tänkte på framtiden skulle han säkert finna att den var tom.
Vad är det för fel på den här? Ta bort den, jag vill inte se den mer.
- Vart då? - Bort med den bara.
Okej, Benja. Få se om du gillar det här.
"Jag, domare Raimundo Fortuna Lacalle"
"förklarar härmed mig själv helt galen och handlingsförlamad."
Nej, det är inte bra. Få se...
Så här ska det vara: "I enlighet med paragraf 141, 142 och 143"
"FÖRKLARAR JAG", stora bokstäver, att Raimundo Fortuna Lacalle"
"är mentalt sjuk, juridiskt sett galen"
"sinnesförvirrad och oklar"
"och därför helt oförmögen att sköta sina plikter."
- Hur är det? Mycket att underteckna? - Ja, vi har Nicolosi-fallet.
Inte så farligt, ers nåd. Vittnesutsagor, inget annat.
- Bra. - Förlåt, vi har en till, ers nåd.
Tack.
Hur står det till, ers nåd?
Benjamín, Pablo. Notarien.
Benjamín. Bara för att visa vår goda vilja...
Du var ju arg på oss häromdagen för fallet ni fick.
Det är löst Det var två murare som arbetade i lägenhet nummer tre.
De sitter på polisstation 25. När ni har tid kan ni ta in och förhöra dem.
- Vänta lite... Vilka murare? - Ett ögonblick.
Jacinto Cáceres, bolivian, 35 år.
Juan Robles, 34. Han är i alla fall argentinare.
Jag är hett paff, Romano. Fortsätt så och ni får ta alla svåra fall.
- Det blir jobbigt för er. - Vi samarbetar hellre än vi slåss.
- Espósito. - Sa Romano att jag skulle komma?
Jag har skickat rapporten. Du får de gripna i morgon.
- De har skrivit på en bekännelse. - Öppna. Släpp in mig.
- Inte utan tillstånd av Sicora. - Han får snart äta upp det här.
Vill du göra honom sällskap? Gör det! Tv till samma pris som en...
Nå?
Är ni Cáceres?
Nej, jag heter Robles. Han är Cáceres.
Cáceres.
Det är lugnt.
- Din jävla idiot! - Vad är det med dig, din skit?
Du grep två jävla nollor! Har du sett beskrivningen av mördaren?
- Hur så? - De blev misshandlade på din order!
Jag ska anmäla dig. Få se om någon räddar dig.
- Jag skiter i din anmälan! - Du ska få den i röven!
Anmäl du! Vilket jävla liv för två svartingar.
Jag ska banka dig svart!
Sluta nu!
Börja söka arbete, för här kommer du aldrig in igen!
- Nu räcker det! - Du vet inte vem du gett dig på!
- Benjamín... Benjamín. - Det är lugnt.
Jag går och lämnar in anmälan, sen kommer jag tillbaka.
- Gör det. - Jag kommer sen. Oroa dig inte.
- Har du sett Sandoval? - Han gick ut. Nerför Talcahuano.
Tänk på vad du säger...
Hör upp, allihop.
Överdomare Benjamín Espósito är här.
Skål, ers nåd.
- Vad är han skyldig? - Ingenting. Jag betalar för mig.
Och dagen är ung, så vad är det om?
Jag betalar, här ska ni se. Jag har pengar.
- Nej, nej. Jag har pengar. - Nu är det betalt.
Okej... Då bjuder señor Espósito på en runda.
- Tack! - Nej, nej.
Bort med händerna. Här är du inte min chef.
Skäm inte ut mig inför mina vänner.
Jag hjälper dig inte en gång till. Varför håller du på så här?
Okej, då går vi. Lugnt och fint, allt är bra.
- Vi går nu. Jag ska gå. - Vi ses.
Så där... Hej då.
- Min kavaj. - Jag har den.
- Vi ses, Emilio. - Hej då.
Du är hans fru, han bor här.
- Komma nu... - Det är tidigt, du borde tacka mig.
Jag vet inte varför han kommer så här. Det är ditt problem.
- Du tog hem honom. - Så det är mitt fel?
- Vem är det? - Benjamín Espósito, från domstolen.
- Visst var hon söt? - Mycket.
- Tråkigt med de där killarna. - De är nog ute nu.
De måste läkarundersökas för anmälans skull.
Nej, fortsätt titta. Så lär ni känna henne bättre.
Här är ett album till. Jag titlar på fotona hela dagarna.
Jag förtränger det... Men det hjälper mig att överleva tills vi tar honom.
Där tog hon sin examen. Sen flyttade hon hit och bodde hos en moster.
Hon jobbade på en skola i Almagro och betalade räkningarna på min bank.
Jag vet fortfarande inte hur jag vågade ta kontakt med henne.
Mig en sak. När vi får tag på honom...
...vad får han då?
Våldtäkt och mord, det blir livstid.
- Vi har inte dödsstraff. - Jag tror inte på dödsstraff.
Inte jag heller, men för er kunde det kanske kännas som en vedergällning.
Vedergällning? Skulle de våldta och slå ihjäl honom?
Nej, han skulle få en spruta och somna in. Det är orättvist.
Jag skulle gärna vilja ha en sån spruta.
Där är hon 17 eller 18.
Vårpicknicken i Chivilcoy. Har ni varit där?
- Nej. - Det har jag, hos hennes föräldrar.
Nej.
Låt honom bli gammal.
Leva ett liv fullt av ingenting.
Vad är det?
Inget...
Hon hade väl inga bröder?
Nej, hur så?
Vet ni vem det här är? Han är med på Hera. Och ser på henne.
Jag lärde Liliana det här. Annars glömmer man vilka som är på bilderna.
"Laporta, Rodríguez, Cardoso, Simoni..."
Här är han. Gómez.
Isidoro Gómez.
Nå?
Det med fotot har alltid verkat knäppt.
Ja, men jag tror att det har med blicken att göra.
Man ser honom titta på den här kvinnan, med dyrkan.
Ögonen...
...talar.
De snackar strunt också. Ögonen borde hålla tyst.
Ibland är det bättre att inte titta.
- Vad då? - Vi pratade aldrig mer om det här.
- När kom du tillbaka hit? - 1985.
- Varför nu? - Det är bättre än att odla begonior.
Varför?
För i över 20 år har något annat kommit emellan. Domstolar, fall,
vänner, upptåg, ett äktenskap
flera "affärer"...
Saker kom emellan. Som pensionär har jag inget sånt.
Jag åt nere på hörnet häromkvällen och såg mig själv äta middag ensam...
...och jag tyckte inte om mig.
Det händer inte dig och du behöver inte förstå.
När jag försöker hitta en förklaring...
...så leder allt som hände, precis allt, till Morales.
Som om mitt liv hade...
- Svara. Jag väntar. - Det är Alfonso. Jag ringer sen.
Det är lugnt, svara nu.
Hej.
Jag är snart klar.
Börja utan mig, jag kommer.
- Hallå? - God kväll. Bor Isidoro Gómez här?
Ja.
- Är han hemma? - Nej, han bor inte här längre.
- Inte? - Han har flyttat till Buenos Aires.
- Buenos Aires? - Vem är det?
Jag ringer för Méndez i kommunfullmäktige.
Det gäller ett arbete. Har han bott länge i Buenos Aires?
En månad, lite drygt.
Vet ni var jag kan få tag på honom? Det är ganska brådskande.
- Han jobbar på ett bygge. - Ett bygge?
Ja, han sa att det var...
...något i stil med...
...Montevideo, nära Lanús.
Jag minns inte så bra.
Men, vad är det för slags arbete?
Det är ett arbete han kommer att vara intresserad av.
För kommunfullmäktig Méndez...
- Säg mig... - Ja?
Var han och Liliana Coloto vänner?
Liliana Coloto...!
De var ett par. Hon är härifrån. Hur så?
Liliana arbetar för Méndez...
...och det var hon som rekommenderade honom.
Gjorde hon?
Det blir han glad att få höra.
Jaså? Tror ni han minns henne?
Oh, ja.
Han tyckte mycket om henne.
Men sen flyttade hon till Buenos Aires
och de sågs inte mer. Tror jag.
Hallå?
- Är han här, är det ett under. Tölp. - Tänk om ni miste er stora kärlek.
Nej, ni. Ni skulle ha ringt mig först.
- God morgon. Vi söker Isidoro Gómez. - Vad står på? Vilka år ni?
- Mike Hammer. Kom han idag? - Nej, vi vet inget om honom.
- Ge mig hans adress. - Visst.
Fernández!
Någon ringde Gómez i går kväll.
Han gick in i rummet och kom ut efter tio minuter med packad väska.
Han hade betalat för en vecka till, men åkte bara.
Jag kan höra mig för mer om ni vill.
Jag såg samma foton som ni.
Jag borde ha lagt märke till honom.
Glöm det, Espósito. Det finns inget att ta på.
Tror ni att jag tänker ge tillstånd för att få söka igenom en gummas hus
efter några brev hennes son kan ha skickat och bla, bla, bla...?
Lägg av, ni är inte klok.
Vi har inget annat att gå på.
Ert korståg mot Romano var nog.
Stackarn blev förflyttad till någon håla.
Till Chivilcoy, kanske. Fråga om han kan hjälpa er.
Generalen sa vad han måste säga. Ja, ja...
Jag vet inte vad jag ska göra.
Morales mår allt sämre. Och mördaren vet att vi är honom på spåren.
Domaren är en idiot, och Irene vill jag nacka...
Och den enda jag kan prata med är ett fyllo, en hopplös skit.
Men jag har en sak på min sida.
I dag är det den 28:e.
Fyllot har inte fått lön än, och förra lönen har han supit upp.
Så när det är dags att betala får han ett problem.
Han kan säga att han är pank, bli gripen, slagen och utkastad av frun.
Eller så ber han sin korkade chef ,det vill säga jag, att betala.
Och eftersom chefen är korkad men inte helt
så betalar han ännu en gång.
Men han vill ha något i gengäld.
Och det stackars fyllot kan inte säga nej. Eller hur?
- Jag pinkar på mig. - Vänta.
Hon måste ju gå ut.
För mycket Napoleon Solo och Perry Mason. Det är ditt problem.
Jag måste verkligen pissa.
Din jävel! Fan ta dig! Fan ta dig!
- Du skrämde ju livet ur mig! - Skrämde jag dig?
- Vad gör du här? - Jag ska hjälpa dig.
- Du ska hålla vakt utanför! - Hon kommer inte.
- Hur vet du det? - Hon gick in i affären, ta det lugnt.
- Hittade du något? - Brev. Men inte...
Det finns ingen avsändaradress. Kuverten är borta.
Det här är från häromdagen.
Det kom nyss.
Soporna! Kuvertet finns kanske i soporna.
Nej, det finns inte.
- Inte? - Nej.
- Har du tittat ordentligt? - Vill du kolla?
Lugna dig. Vad är det?
Såja, såja. Vad är det med dig?
Kom nu, vad är det med dig?
Kom, så ska jag släppa dig.
Ska jag köra?
Hunden hade säkert rabies, du är död.
Varför höll du inte vakt? Om hon ser att vi bröt oss in...
I och med att vi letade efter breven hade hon sett det ändå.
Det var därför vi inte tog breven.
Du var väl inte så korkad att du tog dem?
- Och om jag gjorde det? - Vad då "om"? Vad då "om"...?
Ser hon det säger hon till Gómez och då sticker han för alltid!
Fattar du inte? Du fattar ju fan ingenting!
Du får se. När jag har klurat ut varifrån de är, när de kom...
Jag arbetar bättre ensam!
Taktiska revolutionära ledningscentralen.
Fel nummer.
- Inget alls? - Eller så missar jag något.
Det är som om han visste att vi skulle läsa dem.
Bara namn, struntprat, inget konkret.
Hör här:
"Var inte orolig. Jag är som Manfredini, inte Bavastro."
Folk från Chivilcoy?
Låt mig titta på dem. Satan...
Spermabanken, låneavdelningen. Gäller det inlåning eller uttag?
- Espósito, Sandoval... - Fel nummer.
Domare Fortuna vill tala med er.
- När jag talar hör ni mig, eller hur? - Ja.
Så om jag säger något och ni gör precis tvärtom
är det inte för att ni inte hörde, utan för att ni skiter i vad jag sa.
- Inte sant? - Nej, så är det inte.
Och om min kollega från Chivilcoy ringer, helförbannad
och säger att två av mina anställda brutit sig in hos en gammal dam
innebär det att det jag säger inte är värt ett piss!
Jag vet inte var er kollega fick det ifrån.
Det är precis vad jag också sa.
Men min kollega sa...
...att häromdagen i Chivilcoy...
...i korsningen mellan gatorna...
...Francisco Savey och Eschiaffino i staden Chivilcoy...
...stod en svart Peugeot parkerad...
...registrerad i Buenos Aires med nummer 133 809.
Min kollega bad polisen ta fram uppgifter om fordonet.
Och ni kan aldrig gissa vem ägaren är.
Vem tillhör den?
En viss Es...
Espó...
Espósi...
...to?
Och polisen talade om för honom var ägaren arbetar.
Och domaren ringde mig och bad mig klara ut det här.
Men det kan jag inte.
För jag är ingen domare längre, jag är en första klassens idiot.
För när jag ber er göra A, så gör ni Z.
Precis som den här jävla skrivmaskinen jag fick!
Ursäkta mig, men...
...jag tror att det är något skumt här.
Exakt. Vänta lite... Nu kommer det bästa.
Sen kan ni behandla mig som en idiot igen. Men lyssna först.
För det som folk reagerade på i byn
var inte två karlar från Buenos Aires.
Eller att en av dem låtsades knyta skosnören han inte hade.
Inte alls.
Det var att en av dem gick in i affären
hälsade vänligt
bad om en flaska whisky och drack direkt ur flaskan!
Ska jag beskriva honom?
Vi måste neka till det. "Det var inte jag. Jag var inte där."
Prata aldrig mer med mig!
- Neka till allt. - Aldrig mer!
- Notarie... - Försvinn ur min åsyn!
Är ni också mot oss? Irene, jag talar med er!
Ni var både korkade och gick bakom min rygg!
- Ni tror att ni kan göra som ni vill. - Det har jag inte sagt.
Det märks ändå. Hör på här. Jag är chef och ni min underlydande!
12 brev, 31 sidor. Han nämner fem jobb.
Två som murare, ett som grönsaks- leverantör och två ospecificerade.
Tre områden i Buenos Aires: Monte Grande, San Justo och Avellaneda.
Sex namn: Anido, Mesías, Oleniak, Manfredini, Bavastro och Sánchez.
En enda kvinna nämns: Rosa, som tycks vara en moster.
Det är allt. Det finns inget mer.
- Benjamín. - Det här är väl inte heller något?
Lämna den öppen, det är inte privat.
Jag förklarade för Fortuna att ni är en idiot, jag log oemotståndligt
och fick honom att be sin kollega i Chivilcoy glömma det här.
Hur kan jag tacka er?
Genom att inte göra sånt här hädanefter. Ni kan gå nu.
En fråga, bara. Vilket oemotståndliga leende? Det har jag aldrig sett.
Naturligtvis inte. Det ger jag bara min fästman, som sig bör.
Självklart...
Jag ska inte störa er mer.
Hämta Liliana Colotos akt, så jag kan arkivera den.
Ärendet är avslutat.
Förlovning. Dagens ungdomar skrattar åt sånt. Vem förlovar sig nu?
- Den här grabben, vad hette han? - Godoy.
- Larreta tog hit honom. - Just det.
Jag skrev dumt nog inget datum.
När var det? Två, tre månader efter Chivilcoy?
En vecka senare. Det minns jag.
En vecka efter vårt gräl kom du med Alfonso
och sa att ni förlovat er.
Sandoval, han försöker se nykter ut.
Stackars Pablo.
Jag känner inte igen mig själv. Jag ser ut som någon annan.
Och vem var du? Hur var du?
Jag vet inte. strikt, konservativ...
- Seriös. - Strukturerad.
- Inflexibel. - Ung.
Ung, Benjamín. Jag var ung.
Du var också ung, inga gråa hår.
Och här ser du på, jätteallvarlig.
Jag var en annan då.
Din roman kanske blir jättebra.
Men den är inget för mig.
Du tycker att du nått livets slut och vill se tillbaka.
Men det kan inte jag. Jag måste gå till arbetet varje dag.
Leva med det här. Det är kanske inte rättvisan, men ändå nån rättvisa.
Sen måste jag gå hem till min man...
...och mina barn, som jag avgudar.
Hela mitt liv har jag sett framåt.
"Tillbaka" ligger utanför min domvärjo.
Vilket fall, herregud. Det dör aldrig.
Morales.
Morales. Hur är det? Espósito.
- Naturligtvis. Hur står det till? - Bara bra. Och ni?
Så där.
- Vill ni sätta er? - Ja.
Hur är det?
- Jag är här tisdagar och torsdagar. - Hur så?
På den här stationen. Övriga dagar är jag på de andra stationerna.
Jag byter schema varje månad. Han måste ju komma förbi någon gång.
Han bor säkert utanför stan. För här skulle han åka fast.
Det har gått ett år, men ni lägger väl inte ner fallet?
Nej, nej.
- Ni måste tro att jag är knäpp. - Inte alls.
- Oroa er inte för mig. - Nej då.
Det värsta är att jag börjat glömma.
Jag får anstränga mig för att minnas henne.
Dagen hon dog gav Liliana mig te med citron.
Jag hade hosta och hon sa att det hjälpte.
Sådana fåniga saker minns jag.
Sen börjar jag tvivla och vet inte om det var citron eller honung i teet.
Och jag vet inte om det är ett minne eller ett minne av ett minne jag har.
Ursäkta. Jag behöver tala med er.
- Var så god. - Tack.
Det hände en sak igår.
Jag har tänkt på det hela natten.
Jag tänkte på er. Ni vet...
När man ser saker från ett annat håll...
Man ser någon annan
och det han upplever får en att se sitt eget liv.
Fortsätt.
Och jag tänkte: "Jag måste prata med Irene."
Ni kanske blir skitsur, förlåt.. Ni kanske vill döda mig
men jag måste göra ett försök.
Vänta lite, så stänger jag dörren.
- Ursäkta. - Sandoval, jag är upptagen.
- Benjamín bad mig komma. - Ja, så vi kan prata alla tre.
I går stötte jag ihop med Morales på stationen. Vet ni vad han gjorde?
Min kristallkula är sönder...
Han går dit och letar efter mördaren.
Varenda dag efter jobbet.
Ni vet inte hur han älskar henne. Det är rörande.
Det är som om hans frus död fick honom att fastna i tiden, för evigt.
Du skulle se hans ögon, Pablo.
De uttrycker ren kärlek.
Kan ni tänka er en sådan kärlek, opåverkad av vardagsslit och plikter?
Tala för er själv, min påverkas inte.
Vi tycker att han borde få en ny chans.
- Vad rör det mig? - Fallet måste tas upp igen.
Ber ni mig förstöra ett dokument som jag och domaren undertecknat
och förfalska papper så att det ser ut som om förundersökningen pågår?
- Vilken lysande idé, vi... - Spela inte dum!
Är allt som det ska?
Har du sett en hög brev som låg på mitt skrivbord?
Nej.
- Sandoval? - Han gick ut på Talcahuano.
- Nu stjäl du bevismaterial också! - Allt är under kontroll.
- Om Irene läser akten... - Släpp! Är du tokig?
- Nu går vi tillbaka. - Sätt dig ner och koppla av.
Vet du varför vi inte hittar honom? För att vi är korkade.
Hör här: "Tolv brev, 31 sidor, fem jobb..."
Det har du redan hört. Tankarna bara rusade runt i skallen på mig.
Varför kan vi inte hitta honom?
Han gick bara upp i rök. Var är han?
Och jag började tänka på män.
Men män i allmänhet, inte bara den här killen.
Män i allmänhet.
På "män".
Han kan förändra sig.
Men en sak kan ingen av oss ändra på.
Som jag.
Jag är ung, har ett bra jobb, en tjej som älskar mig.
Och som du alltid säger, jag kastar bort mitt liv på ställen som det här.
Och du frågar: "Varför är du här, Pablo?"
Vet du varför!
För att jag älskar det.
Jag gillar att komma hit, supa till...
...klippa till någon som retar mig. Jag älskar det.
Precis som du.
Du kan inte få Irene ur skallen.
Hon vill gifta sig med en annan.
Hon har säkert 37 tidningar om brudklänningar på skrivbordet.
Hon har förlovat sig, haft fest, men du...
...du väntar ändå på ett mirakel. Varför?
Kom...
- Notarien... - Hej!
Det här är min vän Espósito.
Andretta, notarie och teknisk rådgivare.
Vi börjar med första brevet från Gómez.
"Det regnade så mycket att jag blev mer dyngsur än Oleniak."
Juan Carlos Oleniak. Började i Racing 1960.
1962 gick han till Argentina Juniors men återvände till Racing -63.
I en match mot San Lorenzo hamnade han i diket. Han blev dyngsur.
Vi kallar honom Platon. "Akademin" är hans liv.
"Du får komma hit. Vi blir ett bra lag."
"Anido är bättre tillsammans med Mesías."
Backar i mästarlaget -61. Negri i mål, Anido och Mesías,
Blanco, Peano och Sacchi, Corbatta, Pizzuti, Manzilla, Sosa och Belén.
"Var inte orolig, jag är som Manfredini, inte Bavastro."
Pedro Waldemar Manfredini. Racing köpte honom billigt
och han blev en formidabel spelare. Otrolig!
Julio Bavastro, högerförward. Spelade bara två matcher, gjorde aldrig mål.
"Jag vill inte sluta som Sánchez." Vem är det?
Han måste mena målvakten Ataulfo Sánchez, den eviga avbytaren.
Han spelade bara 17 matcher 1957-61.
- Vad betyder Racing för er? - Det är en passion.
- Fast de inte vinner? - En passion är en passion.
Fattar du? Man kan ändra på allt.
Skaffa nytt utseende, hem, familj
flickvän, religion, Gud.
Men en sak kan man inte ändra på.
Man kan inte byta passion.
Vilken underbar fotbollskväll!
Huracán tar emot Racing från Avellaneda
denna härliga fotbollskväll.
Racing ligger illa till och måste ta chansen mot hemmalaget
som är ett av lagen med chans på mästartiteln.
Jorge har bollen, han går förbi Brindisi.
Snygg manöver! Han går ner på vänsterflanken...
...glider förbi Houseman...
Roberto Díaz har bollen. Det kan bli mål.
Díaz skjuter... i ribban! Otroligt!
Huracán hade tur. Racing var nära att göra mål först!
Akademin! Akademin!
Det här är inte klokt. Vansinne!
Du förstår dig inte på fotboll, du måste ha tålamod.
Nej, här är för mycket folk. Det går inte.
- Där är han! Där! - Var då?
- Där! - Visa mig var!
Ursäkta...
Ursäkta. Ursäkta.
Isidoro Gómez.
Kom, nu går vi.
- Vad är det? - Jag är trött på det här!
- Fyra matcher har vi varit på! - Du måste ha tålamod, sa jag ju.
Gómez?
Mååååååål!
Helvete!
Gómez! Kom hit, din jäkel!
Spring inte! Kom tillbaka!
Kom, killar!
- Skynda dig, Benjamín! - Jag hade honom, men han smet!
Var är Báez?
Báez! Såg du honom?
Hur ser han ut? Hur lång är han?
Normallängd, smal... Vad sysslar de med? Han smiter ju!
Jag klarar inte sånt här. Báez skulle ha varit inne på stadion.
- Han känner inte igen honom. - Varför fick han inget foto?
Vad fan gör du, din skit?
För helvete, låt mig skita i fred!
- Kom ut! - Stick, det är upptaget!
Kom ut nu, polisen är här.
Polisen? Lägg av.
Pablo!
- Förlåt. Hur går det? - Jag väntar på Sandoval.
Jag går in, spelar snäll... Jag förklarar sen.
Det där är gammalt. Ni måste vänta på domaren.
Nej, vi måste fixa det innan Fortuna kommer.
- Förhör utan advokat och domare? - Har du sett Sandoval?
- Han gick ut. - Fan också!
- Men vad tog ni in honom för? - Räcker inte det vi har?
- En blick på ett foto? Det går inte. - Därför måste vi mjuka upp honom.
- Och om det inte är han? - Eduardo! Klart att det är!
- Ja, advokaten? - Kalla mig inte det. Hämta Sandoval.
- Ska jag ta en taxi? - Ja. Nej, han är på Robertino nu.
- Nej. Vänta, Eduardo. - Vänta...
- Vad gör ni? - Förlåt!
- Det är han. - Hur vet ni det?
Jag vet inte. Jag vet inte varför, men jag vet.
Hur då?
Gómez, Isidoro Nestor.
- ID-nummer? - 10 740 925.
- Civilstånd? - Ogift.
- Adress? - Mocoretá 2428, Isidro Casanova.
Vilket tåg tar ni till stan?
Vilket tåg tar ni?
Jag åker inte tåg. Jag tar 96:an.
Vad, är det fel?
Mo...
...core...
Skrivmaskinen fungerar inte.
Den har inget "a".
Vänta lite...
Säg vad det handlar om.
Snälla, jag ber er.
Ni står åtalad i fallet Liliana Coloto, våldtäkt och mord.
Det skedde 21 juni, 1974.
Ni anklagas för det och jag ska förhöra er nu.
- Ni får en offentlig försvarare. - Vänta, vänta...
Liliana Coloto?
Jag kände henne i Chivilcoy. Vad har hänt henne?
Säg mig, Gómez, varför tror ni att ni suttit isolerad här i tre dagar?
- Ingen aning. Jag var på matchen. - Och ni sprang...
Vad hade ni gjort om två galningar försökt ta er? Vad har hänt Liliana?
Spela inte dum nu. Vi vet båda två att ni våldtog och dödade henne.
Varför skulle jag göra det? Ja har inte varit i Chivilcoy på ett år.
När vi sökte er hade ni stuckit från hotellet och jobbet.
- Hotell? Jag har inte stuckit alls! - Spela inte dum!
- Hotellet på Piedras. - Det var ju ett år sen!
- Jag hade inte råd att bo där. - Och jobbet?
Jag hittade ett med högre lön. Vad har det med Liliana att göra?
Jag har känt henne sen jag var liten.
De hittar inte Sandoval.
- Va? - De hittar inte Sandoval.
Okej, låt mig tänka...
Fortuna kommer när som helst. Vänta på honom.
Ja, det kan tänkas...
Det kan tänkas att ni har rätt.
Det kan vara mer önskvärt och praktiskt.. Vänta lite.
Gómez...
Domaren som sköter ert fall
kommer snart, så vi väntar på honom.
Ja?
Förlåt att jag lägger mig i.
Jag vet att det här är ert fall. Men...
Den här grabben kan inte ha gjort det.
- Vi går ut och pratar. - En minut. Har ni tittat på honom?
Det kan inte ha varit han.
Låt mig se obduktionsprotokollet.
Flickan Coloto...
Här. 1,70 lång, 58 kg.
Och se vad han gjorde.
Ursäkta, Gómez. Jag köper det inte.
Amazonen och pygmén?
Och hon var jättevacker.
Här, se på det här ansiktet.
En sådan skönhet kan inte vem som helst få.
Bara en riktig karl kan få en sådan kvinna.
Tror ni?
Jag menar...
Dörren var inte uppbruten.
Så hon kände den som överföll henne.
Ja.
Men en kvinna som hon minns inte sådana här barnrumpor.
Om hon inte var prostituerad, vissa tar man bara för pengar.
- Vem är hon? - Du håller klaffen.
Nej, hon var en anständig kvinna.
Jag håller med grabben. Hon bedrog säkert sin banktjänsteman.
Hon satte väl så stora horn på honom att han fick köra med taket nerfällt.
Vad skrattar du åt, idiot?
- Han som vittnade förut? - Sandoval?
Ja, han var nog hennes älskare.
Lång. Snygg, muskulös.
En karl som kan göra en kvinna het.
Titta på den här lilla stackarn.
När hon såg dig tänkte hon nog:
"Är det han igen, som står och trånar på alla foton?"
Eller hur?
Ja eller nej?
- Nu fick jag dig, din jävel! - Ta ut honom!
Ta ut honom härifrån!
- Jag tog fast dig, ditt as! - Ut med honom! Med en gång!
Ni är inte kloka.
Inte kloka.
Hör på här.
Skadan på höger hjässben
tyder på en avsevärd styrka hos angriparen.
Titta. Spaghettiarmar...
"Och av de djupa skadorna i vaginan"
"sluter vi oss till att angriparen var en mycket välutrustad man."
De kan inte prata om den här mikroben och hans lilla mask.
Här har du, din subba! Gillar du den?
Raring, du har inte en chans.
Du är för liten och skulle aldrig klara av en kvinna som jag.
Din jävla subba!
Vet du hur jag knullade henne?
Jag knullade skiten ur henne!
Nej. släpp honom!
- Släpp honom, Benjamín! - Släpp mig!
Rör du henne dödar jag dig!
Är du Espósito?
Är du Espósito eller inte?
- Hallå? - Det är jag. Väckte jag dig?
Nej, jag satt och skrev.
- Är du vaken så här dags? - Jag tänkte lite.
- Menar du det...? - Ja, dumhuvud.
På romanen. När du är klar vill jag läsa den.
Det får du jättegärna.
Du vill inte prata lite?
Nej, jag ska dricka te och försöka sova sen.
- Okej. - Hej då.
Irene. Sömmerskan är här.
- Kom och prova nu. - Jag kommer.
...från olika håll i landet.
Man överlämnade också ut kläder och skolmaterial
som ska delas ut i Lobos i Buenos Aires-provinsen.
Förutom presidenthustrun var...
Hallå?
Morales, det var länge sen. Vilken överraskning.
Ja, jag tittar, men skruvade ner...
Va?
Tack vare dem kan vi göra mycket...
God morgon. Vi kommer från tingsrätt nr 42 och söker señor Romano.
Han är mycket upptagen.
Señor! Ni får inte gå in där!
Här är mitt ID-kort...
De här två vill jag att ni tar in.
- Vad gör du här? Är du tokig? - Nej, du är det.
- Notarien... - Vi vill prata med er.
Gå ut, är ni snälla.
Om ni hade ringt, hade jag ordnat kaffe.
Isidoro Gómez. Våldtäkt och mord. Häktad av domstolen.
Fängelset meddelade att regeringen släppt honom.
- Har ni något att säga om det? - Ja, ni måste gå ut lite mer.
Rättvisan är en ö, men det här är verkligheten.
Medan ni jagar småfåglar, slåss vi ute i urskogen. Förstår ni?
Gómez, Gómez, Gómez... Just det.
Han började arbeta för oss i fängelset.
Han spionerade på unga gerillakrigare.
Han var duktig. Hur så?
Vet ni vad ni säger? Han dömdes efter sitt erkännande.
Ja, men han är också intelligent och modig.
Han kan bryta sig in och göra det han ska.
Och hans privatliv, vem bryr sig? Med alla oroselement där ute...
Om vi bara använde goda människor...
Domare Fortuna lät åtala honom och...
Tror du att jag inte fattar att det var för att reta mig?
Tror du jag är dum?
Det var två frågor. Vilken tar jag först?
Är det sant?
Kan ni göra mig en tjänst? Lägg er inte i.
Vad vill ni göra, överklaga? Ta inte illa upp, men ni kan inget göra.
Utom att sätta er på kontoret, se och lära.
För det nya Argentina lärs inte ut på Harvard.
Varför tog du med henne? Tror du hon ger dig immunitet?
Lämna henne ifred, hon är inte som du.
Hon är Harvard, du handelsgymnasium. Hon är ung och du gammal.
Hon är rik och du fattig.
Hon är Menéndez Hastings och du Espósito, alltså inget.
Hon är oåtkomlig, men inte du.
Låt henne gå tillbaka till sin värld. Men om du har problem med mig...
...kom hit ensam, så fixar vi det.
Vi går, Irene.
Men en sak har ni gemensamt.
Ingen av er kan göra något.
Ni sa livstid.
Ja, han borde ha fått livstid.
Och?
Vad ska jag säga? De skiter i rättvisan.
Och där han är nu kommer man inte åt honom.
Och om det gick, vad skulle man göra?
Om jag sätter fyra kulor i honom blir jag inlåst tills jag dör.
Gómez blir fri från allt och jag får sitta 50 år
inlåst i en cell och avundas honom.
Nej.
Nej, livstids fängelse skulle han ha.
Jag skulle vilja hjälpa er, men vet inte hur.
Vem vet?
En annan gång...
Hur som helst...
Jag bjuder. Det är bara kaffe...
Jag är tacksam för allt ni gjort för mig.
Utan er hade jag inte klarat mig.
Jag är skyldig er en gentjänst.
Advokaten. De söker er angående Igarzábals akt.
Jag är inte advokat. Kallar du mig det när domaren hör får jag problem.
- Har du renskrivit akten? - Jag håller på.
Nej, för då stod du inte här. Så sätt fart.
Benjamín.
Ja?
När ska ni börja prata med mig igen?
Jag pratar med er varenda dag.
Jag är inte oåtkomlig.
- Eller från en annan värld. - Om det ändå vore så...
- Låt det vara, Irene. - Vilket då?
Ni ska gifta er med ingenjör Zapiola Menéndez Urtubey Martinez...
Är ni svartsjuk?
Absolut inte. Jag hoppas ni blir lyckliga.
Några invändningar? Invänd något!
Irene, snälla...
Vad tittar du på? Vad vill du? Gå din väg.
Var ska vi ses?
För era invändningar mot mitt liv, min fästman och mitt giftermål...
Vi kan ta en kaffe efter jobbet.
Hur dags?
- Halv nio. Plats? - Los Inmortales.
- Richmond. - Förlåt, jag tänkte inte "elegant".
Nej, Benjamín. Ett ställe långt härifrån.
- Spionerar du? - Förlåt, ni har telefon. Från en bar?
Pablo Sandoval. Din jävla skit!
Tvätta munnen, ditt svin!
Nej, Benjamín...! Ringde de dig?
Jag sa åt dem att inte störa dig. Det här är karlar emellan.
Du är ingen karl, ditt jävla fyllo!
Jag är inget fyllo. Fascist!
Han är nazist!
Vi är från tingsrätt 42. Jag tar hand om det här.
- Kom nu. - Ni måste spärra in de jävlarna!
- Ni ska få känna på rättvisan! - Vilken rättvisa?
- Kavajen! - Du har den på dig.
När kommer din fru hem?
- Klockan åtta. - Konstigt, hon svarar inte.
Jag är torr i munnen. Har du inget...?
Hon svarar inte. Låt bli den där.
- Hon kommer inte att svara. - Varför inte?
- Telefonen fungerar inte. - Vad då...? Låt bli den där!
Jag har sagt det tusen gånger. Jag ville stämma dem.
- Men du gjorde inget. - Det var ju ett halvår sen.
Telefonen har inte fungerat på ett år.
Du kan inte sova här. Låt bli den där. Ta inte på allt.
Hade du ringt mig skulle du ha märkt att den var trasig.
- Vad letar du efter? - Jag ville stämma dem.
- Se på mig. Du har en träff. - Nej, nej. Inte alls.
Jo, och jag ska gå. Så du inte kan säga att Sandoval sabbade den.
- Fan, vad mycket möbler du har! - Sätt dig här.
- Jag springer alltid in i dem. - Sätt dig ner här och vila lite.
Ta det lugnt. Vad är klockan?
- Jag har en klocka i sovrummet. - Du är ju hemma hos mig!
- Ja, det är lugnt... - Lugn nu.
Jag försöker övertala din fru att inte döda dig.
- Ring henne! - Telefonen fungerar ju inte?
Min fungerar inte. Använd din egen.
Stanna där. Ta det lugnt. Rör ingenting.
Jag kommer strax tillbaka.
- Släck lampan. - Ja...
Vi ska ta den jäveln.
Vi tar honom.
- Vi jobbade hela dan. - Ta det en annan gång.
- Ge mig en chans att förklara! - Det är sista gången.
Du kunde ju ha kommit ihåg det.
- Ha tålamod, han behöver hjälp. - Gör han?
Om vi hjälper honom blir det lättare för oss alla.
- Du vill bli av med honom. - Säg inte så.
- Vad är det här? - Vad har hänt?
Pablo!
- Vad har hänt? - Jag vet inte.
- Skräm mig inte! - Vänta lite...
Pablo!
Hör du...
- Nej! - Vad har hänt?
Vad är det? Vad har hänt?
Nej!
- Det här är vansinne. - Ja, om han hittar er.
- Och ni då? - Nej, pappa vet vem han ska tala med.
Han jobbar för Romano och Romano rör inte mig.
Men Jujuy...!
Mina kusiner är som feodalherrar där. Där rör ingen er.
- Vad ska jag göra i Jujuy? - Det vanliga. Papper, stämplar.
Nej, Irene. Det går inte.
Jag har mitt liv här, min far. Min...
Allt finns här.
Och vad ska vi göra... här?
Vi.
Jag menar, du och jag.
Vi kan inget göra.
Hej då.
Det är ett första utkast.
Jag gör mer.
- Ditt hem är som jag tänkte mig. - Jaså, hur då?
Så här, precis som jag föreställde mig.
Jag tänkte mig ditt hem helt annorlunda.
- Har du varit hemma hos mig? - Nej. Annorlunda mot det här.
Vad fruktar du, Benjamín?
Det står "jag fruktar" här. Vad då?
Nej, det är bara något jag gjorde.
Jag provade att skriva halvsovande...
...för att släppa fantasin lös. Det är inget.
Okej, säg det.
Det är ju en roman.
En roman behöver inte vara sann eller ens trovärdig.
Nej. Är den inte trovärdig?
Nej, Benjamín. Det här när...
- När han åker till Jujuy. - Ja?
Han gråter, helt förstörd...
...och hon springer, som vore han hennes livs kärlek.
De för samman sina händer som vore de ett.
Hon gråter som om hon visste att hon skulle få ett trist, kärlekslöst liv.
Och faller nästan ihop, som det vore för en kärlek hon inte vågat erkänna.
Ja, så var det. Var det inte?
Och om det var så...
...varför tog du mig inte med dig?
Dumskalle.
Och hur fortsätter fallet?
Jag vet inte. Jag kan skriva
att han satt uppe i Anderna och räknade lamor i tio år.
Och när jag kom tillbaka var du åklagare, gift och hade två barn.
Ja, eller att han kom tillbaka gift med en fin flicka från Jujuy.
Hon var fantastisk. Hon rådde inte för att jag inte kunde älska henne.
- Vilket hemskt slut på romanen. - Förskräckligt!
Förstår du? Jag vill inte missa chansen igen.
Varför? Varför gör jag inget?
I 25 års tid har jag frågat mig det, och hela tiden blir svaret detsamma:
"Glöm det, det var ett annat liv. Fråga inte, tänk inte."
Det var inte ett annat liv, det var det här. Det är det här.
Och nu vill jag förstå. Hur kan man leva ett tomt liv?
Hur kan man leva ett liv fullt av ingenting?
Hur gör man?
Det här går inte, vi hittar honom aldrig.
- Minns du inte hur formell han var? - Ingen anmäler väl adressändringar.
Ursäkta.
Gómez, Isidoro. Espora 691 i Chivilcoy.
Det är mammans adress.
Min herre, att anmäla adressändring är en plikt
och inget man gör om man har lust Förstått?
- Ja, nu så... - Morales, Ricardo finns det fyra av.
- Vi tittar på ID-numret. Vad har du? - Tre miljoner. Och du?
- 200 miljoner. Hur så? - Är det sant?
Det finns en med fem och en med sex. Här: Morales, Ricardo Agustín.
Han flyttade 1975. Skriv ner det, gubbstrutt.
Vem söker ni?
Morales.
Minns ni mig?
Espósito. Från domstolen, för så där 25 år sen.
- Vilken överraskning! - Eller hur? Ursäkta.
- Hur står det till? - Hur är det, bra?
Det var länge sen.
- Det var en överraskning... - Ja.
Kom, stig på.
- Vill ni ha kaffe? - Kaffe?
Dricker ni inte mate här ute?
Här ute? Jag är på banken hela dagarna.
Så ni är kvar på banken? Jag tar gärna lite kaffe.
Ni flyttade hit direkt.
Ja, jag ville börja om på nytt. Glömma allt.
Det är det som är bra med banken, de har filialer överallt.
Vissa vill ingen ha, så här är jag.
- Och jag blev befordrad. - Har man sett...
Minns ni Liliana?
Ja, självklart.
Och hur har ni det?
Här är jag.
- Nej, jag menar har ni gift er? - Nej.
Faktiskt inte. Jag tror att jag...
...vid det tillfället... drog ner gardinen.
Jag försökte, men vet ni vad?
Det är så mycket...
- Jag gifte mig. - Så?
Ja, en kort period. Men det fungerade inte.
Jag vet inte om det var jag...
- Det är så mycket. - Ja.
Ingen dålig historia. Helt otrolig.
Jag blev författare...
Ni måste utveckla den lite, den är som ett långt PM.
- Tänk bara... - Jag glömmer det aldrig.
Det är inte bra. Ni borde glömma det.
Tro mig.
Ni flyttade väl hit på grund av Gómez?
- Hur så? - Han var fri och var kanske efter er.
Nej, nej.
Nej, jag är inte rädd för Gómez.
- Han kanske är död. - Kanske det.
- De sökte upp mig. - Ja, jag vet.
- Hur vet ni det? - Jag läste det. De dödade er vän.
- Sandoval... Minns ni honom? - Nej.
Min kollega vid domstolen.
De sökte mig, men hittade mig inte. Och sköt honom.
Jävla svin.
- Gómez hittade ni aldrig, va? - Gissa.
Såna typer kommer alltid undan.
Det är en sak jag måste få fråga er.
Hur lärde ni er leva utan Liliana?
- Det var för 25 år sen. - Jag trodde inte ni skulle kunna.
- Det var för 25 år sen! - Han var fri. Hur kunde ni börja om?
Det var 25 år sen! Glöm det!
Utan mig hade ni inte klarat er.
Minns ni det? Ni är skyldig mig en gentjänst.
Vad pratar ni om?
Slog ni er till ro fast han var fri?
- Jag kunde inte göra mer. - Inte?
Ni letade efter honom i ett år och sen släppte ni det bara?
Ja, de släppte honom! Vad skulle jag göra?
Så ni slog er bara till ro vid skrivbordet?
- Då är ni bättre än jag. - Vad rör det er?
- Det är mitt liv, inte ert. - Nej, Morales.
Det är mitt liv också.
Er kärlek till henne... Den fick jag aldrig se igen.
Inte hos någon.
Aldrig mer.
Gå härifrån.
Nu!
Det är mitt liv, inte ert.
Förlåt mig.
Jag börjar bli gammal...
Det kanske är därför.
- Jag kunde inte sluta tänka på det. - Åk då hem och tänk på det.
Gómez dödade inte Sandoval.
- Och? - Gómez kände oss båda.
Hade han varit med, så skulle han ha väntat på mig.
Det är en sak...
Jag hade några foton på mig själv.
När de dödade Pablo... Sandoval...
...låg fotona upp och ner.
Allt annat var orört.
Jag trodde...
Jag tror...
Är du Espósito?
Hörde du frågan, din idiot? Är du Espósito?
- Vad är det här? - Vad gör du?
Svara mig.
Vart ska du?
- Bara... - Vart ska du?
Vad ska du göra?
Jag ska sätta på en skiva.
En skiva? Hör på nu.
Är du Espósito eller inte?
Det är jag.
Jag skäms så att jag inte ens klarar att besöka hans grav.
Men det kanske inte var så.
Han kanske somnade och så dödade de honom bara.
Fotona kanske välte för att någon kom åt dem...
Jag vet inte. Jag vet inte vad jag ska tro längre.
Välj noga.
Minnen är det enda vi har kvar. Då kan de åtminstone vara fina.
Men en sak kommer jag aldrig att glömma.
Det sista Pablo sa till mig.
"Oroa dig inte. Vi ska ta den jäveln."
Och det ska jag.
Om han lever så tar jag honom.
Vänta...
Kom in och sätt er.
Ni kan sluta leta.
Jag kunde inte gå till myndigheterna, för han satt säkert.
Man jag visste att han förr eller senare skulle söka upp er.
Gómez!
Jag gjorde mig av med kroppen och ingen verkade sakna honom.
Var det värt det?
Glöm det. Glöm det!
Vad spelar det för roll? Min fru är död.
Er vän är död. Gómez är också död. Alla är döda.
Tänk inte mer. Ni kommer bara att undra om ni kunde ha gjort något...
Ni kommer att ha tusen förflutna och ingen framtid.
Glöm det.
Annars blir ni ensam med era minnen.
Jag var skyldig er en gentjänst.
Nu är vi kvitt.
Glöm det.
Glöm det!
- Jag kunde inte sluta tänka på det. - Sätter jag fyra kulor i honom...
Det är mit! liv, inte ert.
Åk då hem och tänk på det.
Vi tar honom.
I 25 årstid har jag frågat mig det.
Hej då.
Det var inte ett annat liv, det var det här.
- Han kan försöka förändra sig. - Om jag sätter fyra kulor i honom...
Men en sak kan ingen av oss ändra på. Ingen, Benjamín.
Hur kan man leva ett tomt liv?
Hur kan man leva ett liv fullt av ingenting?
Hur gör man?
- Jag knullade skiten ur henne! - Vedergällning?
Nej, snälla...!
Det är som om hans frus död fick honom att fastna i tiden, för evigt.
Min fru är död. Er vän är död.
Gómez är också död. Alla är döda.
Han skulle få en spruta och somna in.
Ingen, Benjamín.
Låt honom bli gammal. Leva ett liv fullt av ingenting.
- Hur klarade ni att börja om? - Det var 25 år sen!
25 år, Espósito.
Glöm det.
Snälla...
Säg åt honom...
Säg åt honom att åtminstone prata med mig.
Snälla!
Livstid, sa ni.
JAG FRUKTAR
JAG ÄLSKAR DIG
- Är hon inne? - Ja.
- Du lever! - Ja.
Jag måste prata med dig.
- Vill ni ha kaffe? - Gå din väg.
- Det blir besvärligt. - Det gör inget.
Stäng dörren.
HEMLIGHETEN I DERAS ÖGON
Översättning: Carina Engström Svensk Medietext