SECRETUL SE AFLĂ ÎN OCHII LOR
"El a fugit în ultimul vagon privindu-i fața, odată gigantică,
care acum se micșora în ochii lui, dar creștea și mai mare în inima sa."
Pe 21 iunie, 1974,
Ricardo Morales lua micul dejun cu Liliana Colotto pentru ultima dată.
Toată viața sa și-a amintit fiecare detaliu al acelei dimineți.
Planificarea primei vacanțe,
băutul ceaiului cu lămâie pentru tusea lui enervantă,
cu obișnuitul său cub și jumătate de zahăr.
Își amintea aievea gemul de fructe din care ea nu va mai gusta vreodată.
Florile imprimate pe rochița ei
și în special, zâmbetul ei.
Zâmbetul acela ca răsăritul,
amestecat cu soarele de pe obrazul său stâng...
Te rog, nu...
Te rog, te rog...
"Teamă"
Porțile Raiului s-au deschis și un înger a ieșit...
- Esposito... - Bună.
Ia te uită cine e aici!
Ce mai faci, domnule avocat?
Și dumneavoastră, comisare? Șeful e aici?
- Drept înainte. - Mersi.
Arăți bine și odihnit.
Ce măgar nenorocit!
Îți trebuie ceva timp să mă cunoști.
Porțile s-au deschis.
Alteță?
Ce surpriză!
- Permiteți? - Ce te aduce pe aici?
Vroiam să vorbim. Ești ocupată?
Mă pregăteam pentru o audiere. Cafea?
Te întreb în caz că pensionarea te-a făcut mai sănătos.
Mariano.
Da, doamnă?
Adu-ne două cafele.
Trebuie să termin depoziția.
Depoziția? Ți-l prezint pe domnul Benjamin Esposito,
recentul nostru pensionat honoris causa,
și un prieten vechi.
Mariano, internul nostru din vara asta.
Nu e rău, nu?
Poftim. Ia niște prăjiturele și o acadea pentru tine.
Eu vreau cu frișcă mai multă.
Corect, nu te simți bine.
Iar problemele tale?
Vârsta?
Mai multă frișcă pentru el, are probleme cu vârsta.
Da, doamnă.
Așteaptă! E important?
Nu.
Lasă ușa deschisă, fiule. Haide, ia loc.
Ce știi tu despre romane?
Toată viața am scris. Uită-te în arhive.
Dosarele cazurilor.
Câte pagini va avea?
Va avea copertă?
Un pic de încurajare n-ar strica.
Ce-ai vrea să fac? Mă comport ca un pensionar
care vrea ajutor, bea cafea.
Vreau să scriu. Și ce dacă?
Vreau să scriu despre cazul Morales.
Nu știu de ce.
E în mintea mea.
De fapt, n-am vorbit niciodată despre asta. De ce n-am vorbit?
Păi scrisul tău e ilizibil.
Așteaptă. Uite.
Problema mea cea mai mare e că am început de 50 de ori
și n-am trecut de al cincilea rând.
În ritmul ăsta o să-mi cheltui toată pensia
pe caiete.
Vino aici și ajută-mă.
Dă-mi voie să...
Nu pot...
cântărește o tonă.
Nu pot să cred. Vechiul Olivetti.
Era în depozit. Cred că are 100 de ani.
Crezi că au reparat "A-ul"?
"A" e pentru poponari.
Ia-o. Dinozaurii trebuie să stea împreună.
Acum nu mai am nici o scuză.
Va trebui să scriu.
Dar de unde să încep?
De unde îți amintești cel mai mult.
S-a întâmplat acum 20 de ani. Ce parte îți amintești mai des?
Cu imaginea aia ar trebui să începi.
În regulă, băieți! Fiți atenți la mine, vă rog.
Dânsa e noua șefă, proaspăt ieșită de la Harvard,
domnișoara Irene Menendez Hastings.
"Hastings."
Se pronunță "Hastings." E scoțian.
Mă scuzați.
"Hastings."
Primul adjunct, Benjamin Esposito.
În realitate am fost la Cornell, nu Harvard.
Pablo Sandoval, adjunct,
umilul dumneavoastră servitor.
Hei..
Hei.
Ești aici?
Da.
Nu, doar că...
Îmi amintesc multe începuturi,
dar nu sunt sigur,
dacă au vreo legătură cu povestea.
Atunci începe cu începutul.
- Banca de sânge, bună dimineața. - Domnule Esposito.
- Nu, ați greșit numărul. - A sunat secția 25. O crimă.
Biroul 18. E cazul lor.
Au zis că e o crimă și un viol.
Biroul 18.
Bună dimineața.
Salut, băieți!
Bună dimineața.
Domnișoară secretară, a murit vreun înger azi?
De ce?
Pentru că un înger a intrat pe ușă.
Oh, nu.
E un truc pe care îl folosim noi îngerii ca să arătăm mai slabi.
- Pot să vă aduc dosarul lui Chavez? - Desigur.
Șmechere.
De ce?
Aveai complimentul de cum a intrat pe ușă. Cum ai făcut?
Poate că mă îmbrac ca un amărât, dar de fapt sunt Fat Frumos.
- Domnul Esposito. - Ce e?
Dr. Romano a zis că e rândul dumneavoastră.
Dr. Romano?
Spune-i că Exposito o să i-o tragă!
- Bine. - Întoarce-te aici!
3 ore m-am gândit ce să-i spun și când a deschis ușa...
M-am blocat.
E ușor pentru mine. Nu-s îndrăgostit.
Nici eu, tâmpitule. Haide, du-te.
Vreau să pui dosarele pe o parte. Toate împreună.
E foarte simplu.
Romano, ce le-ai zis la secție? E rândul tău.
Ne alternăm. Am luat alt caz. Care e problema?
O spargere la un magazin, deșteptule! Alternăm cazurile similare.
Întreabă-l pe judecătorul Fortuna.
Vreau o soluție, nu două probleme.
De ce e o problemă să mă consulți?
Nu e, dar pare o prostie.
Să vă deranjez cu așa ceva, dacă putem rezolva noi.
Ca să fiu riguros, e cazul tău. Și grăbește-te să ajungi
la locul faptei.
Ce e, Baez?
Încă aici. Și tu?
Obosit de fericire.
- Pari fericit. - Ca un câine cu două cozi.
Îmi place când dobitocul mă trimite să văd o fată moartă.
Dobitocii sunt puțini.
Merg pe burtă pentru că știu că sunt dobitoci.
Trăiește și lasă și pe alții să trăiască. Sunt inutili, dar inofensivi.
- Ce mai faci, inspectore? - Vorbesc cu tine.
Există și dobitoci care cred că sunt genii.
Se cacă peste tot și cineva trebuie să-i șteargă.
Eu nu știu doar unul, ci doi.
Judecătorul și amicul meu de la biroul 18, care ori e dobitoc,
ori ticălos, ori amândouă.
Era rândul lui, așa că te rog să-i spui judecătorului.
Spune-i că n-am nici o legătură cu...
Liliana Colotto,
23 de ani, profesoară.
Căsătorită recent cu...
Ricardo Morales,
funcționar la bancă.
Bătrâna a menționat
că doi muncitori lucrau la apartamentul 3,
dar care n-au mai venit de 2 zile din cauza ploii.
- Sigur nu i-a mai văzut? - Zice că nu.
Mă duc să vorbesc cu soțul ei.
- Ne vedem mai târziu, Esposito. - Vin cu tine.
Bună seara.
Ricardo Morales?
- Ricardo Morales? - Da, eu sunt.
Inspector Baez, de la Poliția Federală.
Mai are cineva cheia de la locuința dumneavoastră?
Ați văzut vreun străin în ultimile zile?
Vecinii spun că veniți acasă la prânz zilnic.
Nu prea e în drum. Aveți vreun motiv în particular?
Scuze, n-am înțeles.
Aveam un obicei, o rutină.
Ne plăcea să ne uităm la "Cei trei purceluși" împreună.
Ea râdea.
I se părea amuzant.
Va trebui să veniți cu mine la morgă.
Vă rog să faceți tot ce puteți. Știu că e o...
formalitate neplăcută.
Morales putea începe să-și contemple propriul viitor.
Va descoperi, fără îndoială, că viitorul lui era plin de nimic.
Ce e cu mașina asta de scris?
Poți să scapi de ea? Nu mai suport.
- Cine o vrea? - Nu știu, dar scapă de ea.
Bine, Benja. Vezi dacă îți place asta.
"Prin această declarație,
eu, judecătorul criminalist Raimundo Fortuna Lacalle,
mă declar total nebun
și incapabil să-mi îndeplinesc atribuțiile."
Asta nu e bine.
Nu e bine. Dă-o-ncoace.
Nu, va fi așa:
"Conform articolelor 141,
142 și 143 din Codul Civil,
DECRETEZ, cu litere mari,
că Raimundo Fortuna Lacalle
e bolnav mental, legal vorbind, nebun
suferind de delir cronic
și de aceea nu-și poate îndeplini atribuțiile de serviciu."
Cum merge treaba, domnișoară?
Sunt multe de semnat?
Da, avem cazul Nicolosi.
Nu e mare lucru, domnule.
Declarațiile martorilor, atât.
Foarte bine.
Scuze, a mai rămas un dosar, domnule.
Mersi.
Salut, doctore.
- Ce mai faci? - Bine. Tu?
- Grozav. - Benjamin. Pablo.
- Doamnă. - Bună ziua.
Benjamin, ca să-ți arăt că biroul 18 acționează de bună credință,
îți amintești că erai ieri supărat de cazul pe care l-ai luat?
Ei bine, cazul a fost rezolvat.
Cei doi muncitori care lucrau la apartamentul 3
au fost arestați pe 25.
Când ai timp
- îi poți ancheta. - Stai așa.
- Care muncitori? - Numele lor e...
Jacinto Caceres, bolivian,
35 de ani, Juan Robles, 34 ani.
Ce-l puțin ăsta e argentinian.
Sunt șocat, Romano.
Păstrează asta și biroului 18 îi voi da toate cazurile grele.
- Vești proaste, fiule. - Vă rog, domnule.
Mereu sunt bucuros să vă ajut.
Esposito, ce mai faci?
Romano te-a anunțat că vin?
Scriam raportul.
Îi iei mâine pe tipi.
- Ei au fost, au semnat declarațiile. - Lasă-mă să-i văd.
- Luni cel mai devreme. - Lasă-mă să intru.
Sergent Sicora trebuie să autorizeze.
Sicora e pe cale să mănânce o farfurie plină de rahat.
Vrei să i te alături? Dă-i drumul.
Două la preț de unu.
Deci?
Tu ești Caceres?
Nu, eu sunt Robles.
El e Caceres.
Caceres.
E în regulă.
Dobitocul dracului!
Ești bolnav sau ce?
Ai arestat doi nevinovați! Nevinovați!
- Nici măcar n-au fost acolo! - Dă-le drumul!
Ce-mi pasă mie?
Ai ordonat să fie bătuți! Știi unde se va ajunge?
La o plângere! Să vedem
cine te mai salvează!
- Fac ceva pe plângerea ta! - Nu-ți face griji,
o s-o ai.
Atâta scandal pentru doi negri.
O să ai ochii negrii când o să termin cu tine!
- Terminați! - Mai bine ai verifica anunțurile.
N-o să mai pui picioarele aici!
Haide!
Nu știi cu cine te-ai pus! Habar n-ai!
Benjamin.
- Benjamin. - E în regulă.
Mă duc să fac plângerea. Mă întorc imediat.
- E în regulă cu mine. - Mă întorc imediat.
Nu-ți face griji, mă întorc imediat.
- L-ai văzut pe Sandoval? - A plecat.
- Unde? - Se pare că în Talacahuano.
Vezi ce zici ca să nu dai de necaz.
Atenție toată lumea, vă rog!
Șeful la justiție, Benjamin Esposito, tocmai a intrat pe ușă.
Salut!
- Cât vă datorez? - Nimic.
Știi că îmi plătesc singur băutura.
În plus, e devreme. Ce mare lucru?
O să plătesc, poftim.
- Nu, nu. - Ia-i.
- Am bani. - E plătit.
Bine. În acest caz...
domnul Esposito poate cumpăra câte un rând pentru fiecare.
- Mersi. - Nu, nu.
Ia-ți mâinile de pe mine. Nu ești șeful meu aici.
Nu mă face de râs în fața prietenilor mei, bine?
N-am să-ți mai dau bani niciodată. De ce faci pe nebunul?
Bine, hai să mergem. Încet, totul e în regulă.
- Plecăm. - Haide.
- Plec. - La revedere.
Așa. La revedere.
- Haina mea. - Am luat-o eu.
- Pa, Emilio. - Pa.
Ești soția lui și asta e casa lui.
L-ai adus la ora asta... Nici nu știu unde a fost...
E devreme. Ar trebui să-mi mulțumești.
Nu-l poți lăsa așa. E problema ta.
Problema mea?
- Tu l-ai adus în halul ăsta. - Adică e vina mea?
- Cine e? - Benjamin Esposito.
- Cine? - De la tribunal, îți amintești?
Era drăguță, nu-i așa?
Foarte.
Îmi pare rău pentru tipii ăia.
Cred că deja i-au eliberat.
Trebuie să-i verifice legiștii
pentru denunțul pe care l-am făcut.
Nu, uită-te. Așa o vei cunoaște mai bine.
Uite alt album.
M-am uitat la pozele ei toată ziua.
Știu că încă nu cred, dar...
mă ajută să merg înainte până făptașul va fi prins.
Aici e când a absolvit.
Atunci venise de la Chivilcoy și se mutase cu mătușa ei.
Lucrase într-o școală în Almagro,
așa ne-am cunoscut.
Obișnuia să-și plătească facturile la bancă.
Încă nu știu de unde am avut curaj
să vorbesc cu o fată atât de frumoasă.
Spune-mi un lucru.
Când îl veți prinde pe făptaș,
ce i se va întâmpla?
Viol și omucidere. Va lua pe viață.
Nu avem pedeapsa cu moartea.
Nu sunt de acord cu pedeapsa cu moartea.
Nici eu, dar m-am gândit...
că pentru tine ar fi ca o răzbunare.
Răzbunare?
Îl vor viola și îl vor bate până la moarte?
Nu, îi vor face o injecție și va dormi. Nu e corect.
Bucuros aș schimba locul cu el.
Alea sunt de când avea 17 sau 18 ani.
Era un picnic de primăvară
Ați fost vreodată acolo?
- Nu. - Eu da.
Ea m-a luat. Își vizita părinții.
Nu.
Voi trăi mult.
O viață plină de nimic.
Ce s-a întâmplat?
Nu, nimic.
Avea frați?
Nu, de ce?
- Știți cine e ăsta? - Ia să văd.
E în spate și se uită la ea.
Am învățat-o pe Liliana sistemul ăsta. Altfel anii trec și uiți
- cine e în poză. - E adevărat.
Laporta, Rodriguez, Cardoso, Simoni...
Iată-l. Gomez.
Isidoro Gomez.
Deci?
Mereu am crezut că ai o obsesie cu pozele.
Da, dar cred...
e vorba de privirea ei.
Asta e cheia.
Îl vezi pe băiatul ăla cum se uită la femeie...
venerând-o.
Ochii...
vorbesc.
Dar și mint.
Ar trebui să păstreze liniștea.
Câteodată e mai bine să nu-i privești.
- Ce e? - N-am vorbit niciodată despre cazul ăsta.
Când ai venit din Jujuy?
În '85.
Și de ce acum?
E mai bine de cât să plantezi begonii.
De ce?
Pentru că am fost dat deoparte de peste 20 de ani.
La tribunal, la cazuri,
cu prietenii, la farse,
în căsătorie...
în afaceri.
Am fost pe linie secundară.
Acum m-am pensionat și nimic nu mă mai dă deoparte.
Am fost la bar noaptea trecută
și m-am văzut
mâncând singur...
și nu mi-a plăcut.
Știu că nu ți se întâmplă ție.
Nu-ți cer să mă înțelegi, ci să ai încredere în mine.
Și în încercarea de a...
găsi motive...
momente...
Totul, absolut totul, m-a condus la Morales.
Ca și cum viața mea...
- Răspunde. - E Alfonso, o să-l sun eu.
- Răspunde. Eu aștept. - Îl sun eu.
Nici o problemă, răspunde.
Bună.
Am terminat aici. Vin imediat.
Începi fără mine. Vin imediat.
Alo?
Bună seara E casa lui Isidoro Gomez?
Da.
E acasă?
Nu, nu mai locuiește aici.
- Nu? - Nu.
S-a mutat în Buenos Aires.
- În Buenos Aires? - Cine întreabă?
Îl sun din partea
domnului Mendez, în legătură cu slujba.
A plecat demult în Buenos Aires?
De o lună și ceva.
Știți unde îl pot găsi? Aveți vreo adresă?
Pentru că era urgență cu slujba asta.
Lucrează pe un șantier de construcții.
Pe un șantier?
Da. Zicea că vrea..
A zis ceva de...
Montevideo, aproape de Lanús...
Nu-mi amintesc bine,
dar...
Despre ce fel de slujba e vorba?
E...
o slujbă care l-ar fi interesat mult.
E pentru domnul Mendez și...
- Spuneți-mi ceva. - Da?
Era prieten cu Liliana Colotto?
Ah, Liliana Colotto...
Obișnuiau să se vadă. Ea e de aici.
De ce?
Ea lucrează la domnul Mendez...
Ea l-a recomandat pentru slujba asta.
Ea l-a recomandat...
Va fi bucuros să audă asta.
Serios? Credeți că își va aminti de ea?
Da!
Îi plăcea mult de fata aia,
dar ea s-a mutat...
la Buenos Aires și nu s-au mai văzut.
Alo?
Dacă e aici...
e un miracol.
Imaginează-ți că-ți pierzi iubirea vieții.
Nu el, tu.
Dacă ți-ai fi ținut gura și m-ai fi sunat pe mine mai întâi...
'Neața! Îl căutăm pe
Isidoro Gomez.
Ce s-a întâmplat? Cine sunteți, băieți?
Mike Hammer, tâmpitule.
- A venit la muncă? - Nu, n-a venit.
Nu știm nimic despre el.
Dă-mi adresa lui.
Imediat.
Fernandez! Fernandez!
Știm că Gomez a primit un telefon noaptea trecută.
A intrat în dormitor și a ieșit după 10 minute
cu haina și cu valiza făcută.
Proprietarul zice că îi datora chiria pe o săptămână
dar a plecat pe șest.
Pot să întreb pe aici, dacă vreți.
Am văzut aceeași poza ca și tine.
Ar fi trebuit să-mi dau seama.
Las-o baltă, Esposito. Cazul ăsta nu înseamnă nimic.
Dacă crezi că voi face atâta hârțogărie pentru o cerere în Chivilcoy
pentru a căuta în casa unei bătrâne
pentru a căuta niște scrisori pe care fiul le-a trimis sau nu...
și tot așa... Te rog, Esposito.
Ești nebun.
Nu avem unde să căutăm în altă parte, domnule.
Micul tău joc de-a Don Quijote cu Romano a fost destul. Săracul băiat...
a fost transferat.
Sau poate e în Chivilcoy, încearcă să-l întrebi.
Oricum... generalul a zis ce trebuie făcut.
Oh, da.
Nu știu ce să fac.
Morales e din ce în ce mai rău.
Criminalul știe că suntem pe urmele lui.
Judecătorul meu e un dobitoc.
Îmi vine s-o omor pe Irene,
și sigurul tip în care am încredere
e un bețiv și un imbecil nenorocit.
Eu am un avantaj. Unul mic, dar un avantaj.
Azi e 28, nu?
Idiotul de bețiv n-a plătit încă. Luna trecută...
era deja beat.
Și când va veni vremea să plătească factura
va avea o dilemă.
Sau spune că e falit și va fi arestat, bătut,
se va duce acasă făcut praf și soția lui îl va da afară din casa pentru totdeauna,
sau se va întoarce la șeful său, care din întâmplare sunt eu,
și îl va ruga să plătească.
Fii atent:
dacă șeful lui tot e un tont, dar nu de tot,
va plăti pentru ultima oară.
Dar în schimbul unui serviciu
și idiotul de bețiv nu va putea să refuze.
Nu e corect?
Trebuie să fac pipi.
Ține-te.
Bătrâna va trebui să iasă la un moment dat.
Prea mult Napoleon Solo și Perry Mason. Asta e problema ta.
Vorbesc serios, trebuie să fac pipi.
Tâmpitule!
Fir-ai al dracu!
M-ai speriat de moarte!
Eu te-am speriat? Ce cauți aici?
Am venit să te ajut.
Trebuia să stai de veghe afară. Dacă se întoarce, am dat de dracu.
- Nu se întoarce? - De unde știi?
E la magazin și va sta o vreme.
Calmează-te, pentru numele lui Dumnezeu.
Ai găsit ceva?
Scrisorile.
Scrisorile, dar nu... Vino aici.
Nu e nici o adresă.
Plicurile au dispărut. Nu e nici o adresă.
- Asta e de ieri. - Și?
E recentă.
Gunoiul. Poate plicurile mai sunt în gunoi.
Du-te și vezi.
Nu, nu e nimic aici.
- Nimic? - Nimic.
Te-ai uitat bine?
- Vrei să încerci? - Termină.
Ce e?
Mergi, mergi...
Ce e? Ce?
Vino aici. Calmează-te. O să-ți dau drumul.
Așteaptă, așteaptă...
Vrei să conduc eu?
Câinele probabil că era turbat și vei muri.
De ce n-ai stat de pază? Dacă află că i-am pătruns în casă...
Benjamin, odată ce ne-am dus pentru scrisori...
mai devreme sau mai târziu își va da seama.
De aceea nu am luat scrisorile.
N-ai fost destul de tâmpit să le iei, nu?
Și dacă le-am luat?
Și ce dacă?
Dacă află, îi va spune lui Gomez și tipul va dispărea pe vecie.
- Nu înțelegi? - Nu.
Nu? Ești orb?
Din cauza ta...
Când în sfârșit mi-am dat seama de toată treaba...
Aș prefera să lucrez singur!
Fir-ar să fie!
Comandamentul Tactic Revoluționar, cu ce vă pot ajuta?
Ați greșit numărul.
Nu-i nimic.
Nimic?
Sau am pierdut eu ceva?
Pare că tipul știa că vom citi scrisorile.
Sunt doar nume.
Rahat. Nimic concret.
Uite.
"Nu-ți face griji.
Sunt ca Manfredini, nu ca Bavastro."
Oamenii din Chivilcoy.
Ia dă-mi să văd. Rahat...
Banca de Spermă, departamentul de împrumuturi. Bună dimineața.
Nu, e banca de spermă. Depuneți sau retrageți?
- Esposito. Sandoval. - Ați greșit.
Sandoval.
Judecătorul Fortuna vrea să vă vadă.
Mă auzi când îți vorbesc, Esposito?
Da, domnule.
Atunci presupun că ți-am spus ceva
și tu ai făcut exact pe dos.
Și nu că nu m-ai auzit,
ci că ți se fâlfâie de ordinele mele.
Nu-i așa, Esposito?
Nu e chiar așa, domnule.
Colegul meu din Chivilcoy m-a sunat
și mi-a spus foarte supărat că doi dintre angajații mei
au intrat prin efracție în casa unei bătrâne,
ceea ce înseamnă că faci ceva pe ce zic eu.
Nu știu de unde a auzit colegul dumneavoastră așa ceva.
Exact asta i-am și spus, Esposito.
Oricum, colegul meu mi-a spus
că ieri
în Chivilcoy
la intersecția
dintre Franciso Savey și Schiaffino
în orașul Chivilcoy un Peugeot negru parcat
avea numere de Buenos Aires, numărul 133-809,
și colegul meu a solicitat la Poliția Federală
să verifice numerele.
Ghici pe numele cui e înregistrată mașina?
Spune-mi, pe ce nume?
Numele e Es...
Es-po...
Es-po-si...
...to?
Și Poliția Federală...
i-a spus unde lucrează.
Și judecătorul m-a sunat...
să vadă dacă pot explica lucrurile. Și adevărul e, Esposito, că nu pot.
Pentru că nu mai par a fi judecător,
ci un idiot de primă clasă.
Pentru că am vrut A și oamenii mei mi-au dat Z.
Exact ca mașina asta de rahat pe care mi-au dat-o!
Scuzați-mă, domnule, dar...
Cred că se întâmplă ceva ciudat aici.
Exact, Stai, stai.
Așteaptă puțin. Încă n-ai auzit tot.
Înainte să pleci și mă tratezi ca pe un idiot iar,
ascultă asta.
Nu asta i-a scandalizat pe oamenii ăia,
că au fost doi tipi din Buenos Aires, nu.
Nu că unul dintre ei a fost văzut
purtând mocasini.
Ce i-a scandalizat cel mai mult a fost că a intrat în magazin,
a salutat,
a cerut o sticlă de whisky și a băut direct din ea.
Să ți-l descriu?
Trebuie să negăm, Benjamin.
"N-am fost eu, nu știu..."
Să nu mai vorbești cu mine! Niciodată!
- Să negăm tot. - Niciodată.
- Doamnă, sincer... - Dispari din fața mea!
Și dumneavoastră sunteți împotriva noastră?
Irene, cu tine vorbesc! Irene!
Nu doar că a fost o mișcare tâmpită, dar ai făcut-o și pe la spatele meu.
- Nu m-am gândit. - Tu crezi că sunt aici ca să fac glume?
N-am spus asta.
Nici nu trebuie. Hai să punem lucrurile la punct.
Eu sunt șeful și tu ești subalternul.
12 scrisori. 31 de pagini.
A menționat 5 slujbe, două ca și constructor,
una de gestionar la magazin și două fără detalii.
Trei cartiere în Buenos Aires: Monte Grande, San Justo și Avellaneda.
Șase nume:
Anido, Mesias, Oleniak,
Manfredini, Bavastro și Sanchez.
O singură referință la o femeie: Rosa, aparent o mătușă.
Asta e. Atât avem. Restul e nimic.
- Benjamin. - Și asta e tot nimic?
Te rog.
Las-o deschisă, nu e o discuție privată.
Am vorbit cu Fortuna.
I-am explicat că ești un imbecil.
Mi-am folosit zâmbetul irezistibil
și l-am convins să-l sune pe judecătorul din Chivilcoy și să uite toată chestia.
Nu știu cum să-ți mulțumesc.
Îți cer să te abții de la asemenea acțiuni pe viitor.
Ești liber.
O întrebare, dacă îmi permiteți.
Care surâs irezistibil? Nu cred că l-am văzut.
Sigur că nu. Îl păstrez pentru prietenul meu.
Desigur.
Bine.
Nu vă mai răpesc timpul.
Și adu-mi dosarul Liliana Colotto ca să-l sigilez și să-l arhivez.
Cazul e închis.
Logodna. Copiii de azi râd de asta.
Cine se mai logodește azi?
Și copilul ăsta? Cum îl cheamă? A fost aici mai puțin de un an...
- Godoy. - Godoy.
- Larreta l-a adus. - Așa e.
- Îți amintești? - Da.
Am uitat să pun dată pe poză.
Când a fost făcută? La două-trei luni după Chivilcoy.
La o săptămână după. Îmi amintesc perfect.
La o săptămână după ce ne-am certat ai apărut cu Alfonso sau cum îl cheamă,
să ne anunți logodna.
Uită-te la Sandoval, încercând să pară treaz.
Săracul Pablo.
Ce ciudat, nici nu mă recunosc.
Semăn cu altcineva.
Cine erai?
Cum arătai?
Nu știu.
Directă, conservatoare...
Bățoasă.
- Structurată. - Inflexibilă.
Tânără.
Tânără, Benjamin. Eram tânără.
Și tu erai tânăr. Uite, n-aveai păr alb.
Și aici făcând pe seriosul.
Eram altă persoană.
Romanul tău va fi foarte bun.
Dar nu e pentru mine.
Te simți la sfârșitul vieții și vrei să privești înapoi.
Dar eu nu pot.
Trebuie să meargă la serviciu zilnic.
Și să trăiesc cu asta. Poate că nu e dreptate,
dar e o oarecare dreptate.
Și la sfârșitul zilei merg acasă
și trăiesc cu soțul meu...
și cu copii mei pe care îi ador.
Toată viața mea am privit înainte.
"Înapoi" nu e în jurisdicția mea.
Mă declar incompetentă.
Ce caz, pentru Dumnezeu!
Nu moare niciodată.
Morales.
- Morales. - Salut.
- Ce mai faci? - Și tu?
- Esposito. - Sigur, ce mai faci?
Bine. Tu?
Iată-mă.
Vrei să iei loc?
Da.
Cum merg lucrurile?
Luna asta sunt aici marți și joi.
Poftim?
În gara asta.
În alte zile aștept în alte gări.
Le schimb în fiecare lună.
Tot sper să treacă pe aici.
Sunt sigur că tipul e din provincie și știe că în oraș va fi prins.
A trecut un an, dar îmi imaginez că n-ați oprit investigația.
Nu, nu.
Poate crezi că sunt nebun.
Nu.
Nu-ți face griji pentru mine, te rog.
Nu, nu-mi fac.
Partea cea mai proastă că am început să uit.
Mereu trebuie să îmi amintesc de ea.
De ziua când a fost ucisă.
Liliana mi-a făcut ceai cu lămâie.
Tușisem toată noaptea și ea a zis că ar ajuta.
Îmi amintesc toate lucrurile alea tâmpite.
Apoi am început să am îndoieli
și să nu-mi amintesc dacă era lămâie sau miere în ceai.
Și nu știu dacă e o amintire sau o amintire a amintirii cu care am rămas.
Scuză-mă.
Trebuie să vorbesc cu tine.
Intră.
Mersi.
Mi s-a întâmplat ceva ieri.
Am stat treaz toată noaptea și m-am gândit.
M-am gândit la tine.
Ai văzut vreodată...
lucrurile din alte unghiuri?
Vezi pe altcineva
și ce vezi la celălalt te ajută să-ți vezi propria viață.
- Continuă. - Da.
Și m-am gândit:
"Trebuie să vorbesc cu Irene."
Poate că ești supărată pe mine... Scuză-mă.
Poate că vrei să mă omori, dar...
trebuia să încerc.
Așteaptă puțin să închid ușa.
Sandoval, sunt ocupată. Te anunț când am terminat.
Benjamin m-a rugat să vin.
Da. Sperăm că noi trei să putem vorbi.
Scuzați-mă, doamnă.
M-am întâlnit cu Morales ieri în stația de tren.
Știi ce făcea?
Globul meu de cristal s-a spart.
Se duce prin gări zilnic căutându-l pe asasin.
În fiecare zi după ce termina treaba la muncă.
Nu-ți poți imagina dragostea lui.
E mișcător.
Ca și cum moartea soției l-a lăsat acolo,
blocat în timp pe vecie.
Trebuia să-i vezi ochii.
Se citea în ei dragostea adevărată.
Îți poți imagina o dragoste ca asta?
Neafectată de cotidian.
Spune-o pentru tine, pe mine nu mă afectează.
Credem că tipul...
merită o altă șansă, doamnă.
Și eu ce trebuie să fac?
Cazul e închis.
Trebuie să-l redeschideți!
Îmi cereți să distrug acte oficiale
cu semnătura mea sau a judecătorului pe ele...
și să falsific declarații și date,
ca acest caz să pară deschis?
- Ce idee minunată. Noi nu... - Nu face glume cu mine.
Totul e în regulă, domnule?
Spune-mi.
Ați văzut un munte de scrisori pe biroul meu?
Nu.
Sandoval?
A plecat în Talcahuano.
Nu doar că chiulești ca să bei, ci furi și dovezi.
Totul e sub control.
Dacă Irene citește foile...
Ia mâna! Ești nebun?
- Mergem înapoi. - Stai jos o secundă.
Stai jos și ia-o încet.
Știu de ce nu-l putem găsi.
Benjamin?
Pentru că suntem proști.
Uite: "12 scrisori...
31 de pagini. 5 servicii..."
- Deja ți-am citit partea asta. - Putem pleca?
Stai o secundă. Mi-a explodat mintea și nu mă pot opri.
Mă tot întreb: "De ce nu-l găsim pe tip?"
Mereu dispare. Unde e?
Și am început să mă gândesc la tipi.
Tipi în general. Nu al nostru, dar...
tipi în general.
La TIPUL.
Poate face orice ca să fie diferit.
Dar un singur lucru nu poate schimba. Nici el, nici tu, nici altcineva.
Ia-mă pe mine, de exemplu.
Sunt tânăr.
Am un serviciu bun, nevasta mă iubește...
Și cum spui tu mereu...
îmi irosesc viață venind aici?
De multe ori m-ai întrebat: "Ce cauți aici, Pablo?"
Știi de ce, Benjamin?
Pentru că e pasiunea mea.
Îmi place să vin aici
să mă îmbăt,
să mă cert cu oricine mă supără.
Îmi place.
Ca și tine, Benjamin.
Nu poți face nimic ca să ți-o scoți pe Irene din minte.
Moare să se mărite cu cineva...
biroul ei ei plin cu reviste cu rochii de nuntă.
S-a logodit, a făcut o petrecere, tot tacâmul.
Dar tu...
aștepți un miracol, Benjamin.
De ce?
Vino aici.
Cum merge?
- Salut. - Ce mai faci?
El e prietenul despre care ți-am spus, Esposito, Andretta scriitorul.
Un scriitor adevărat și consilierul meu tehnic.
Poftim cartea mea de vizită.
Să începem cu prima scrisoare a prietenului nostru Gomez.
E în regulă, păstrează-l.
"Îți jur că a plouat atât de tare
și arătam mai rău decât Oleniak în noaptea aia."
- Scriitorule, te rog. - Juan Carlos Oleniak.
A debutat la Racing Academy în '60. În '62
s-a dus la Argentino Juniors, și s-a întors la Racing în '63.
Într-un meci clasic cu San Lorenzo
a fost împins și a căzut cu fața de teren.
Era ud.
Îi ziceam Plato. Academia era viața lui.
"Voi trimite după tine. O să facem o echipă bună.
Anido singur nu e același ca și Anido Mesia.
Anido și Mesias, s-au întors la club și au câștigat totul în '61.
Negri, Anido și Mesias.
Blanco, Peano și Sacchi. Corbatta, Pizzuti,
Mansilla, Sosa și Belen.
"Nu-ți face griji pentru mine. Sunt ca Manfredini,
nu ca Bavastro." Scriitorule?
Pedro Waldemar Manfredini.
Racing a plătit mărunțiș pe el și el a sfârșit prin
a fi un jucător extraordinar. Incredibil.
Julio Bavastro, aripa dreaptă.
A jucat doar două meciuri între '62 și '63 fără să marcheze.
Citez: "Nu vreau să sfârșesc ca Sanchez."
Despre cine vorbea?
Cu siguranță că se referea la portarul Augusto Sanchez.
Rezerva eternă.
A jucat doar 17 meciuri între '57 și '61.
Scriitorule, ce e Racing pentru tine?
O pasiune.
Chiar și după 9 ani fără să câștige campionatul?
O pasiune e o pasiune.
Înțelegi, Benjamin?
Un tip poate schimba orice: fața, casa, familia,
prietena, religia sau dumnezeul.
Dar un lucru nu poate schimba.
Nu își poate schimba...
pasiunea!
E o noapte frumoasă pentru fotbal.
Huracán joacă cu Avellaneda's Racing Club pe stadionul Tomas Duco
într-o noapte splendidă pentru fotbal.
Racing a ajuns pe ultimul loc
și nu poate irosi această șansă
de a rămâne în campionat.
Jorge are mingea. Pasează la Brindisi.
Grozavă mișcare. Se îndreaptă spre stânga.
Îl driblează pe Houseman perfect.
Centrează adânc la Nestor Escola.
Peste Roberto Diaz. Diaz lovește cu stângul...
A lovit bară! Incredibil! Hurcán a ratat!
O acțiune spectaculoasă! Racing aproape că a marcat.
Academy! Academy! Academy!
E o nebunie! E haos!
Nu știi nimic despre fotbal. Trebuie să ai puțină răbdare.
E prea multă lume. E imposibil.
Iată-l!
- Acolo! - Unde?
- Acolo! - Unde? Nu-l văd!
Scuzați-mă! Pardon!
Isidoro Gomez.
- Scuze. - Haide, să mergem.
Ce s-a întâmplat, Benjamin?
M-am plictisit. A trecut o lună și am văzut 4 meciuri!
Am zis să ai răbdare.
Fir-ar să fie... Gomez! Întoarce-te aici!
Întoarce-te! Nu fugi!
Întoarce-te!
Băieți, haideți!
Benjamin, grăbește-te, te rog!
L-am avut și a scăpat.
Unde e Baez?
Baez! Baez! A fugit! L-ai văzut?
Cum arată?
- Ți-am dat poză! - Adică cât de înalt e?
Mediu, slăbuț... Ce fac? Scapă!
Nu mai pot, Benjamin. M-a întrebat cum arată!
- El trebuia să fie aici, nu noi! - El nu-l cunoaște, noi da!
De ce nu i-ai dat poza?
Du-te dracu, tâmpitule!
Nu pot să mă cac în liniște?
Ieși!
Du-te-n mă-ta! E ocupat!
Ieși, Poliția! Nu ți se va întâmpla nimic.
Ce poliție? Nu mai face pe nebunul.
Pablo!
Scuze. Cum merge?
- Îl aștept pe Sandoval. - Pentru ce?
Eu fac pe tipul bun, apoi intră el...
Îți explic mai târziu. E o schemă.
Cea mai veche șmecherie. Nu-l poți ancheta fără judecător.
De fapt, trebuie să-l facem să vorbească până să ajungă aici.
Să interoghezi un reținut fără avocat sau judecător?
Ordońez! L-ai văzut pe Sandoval?
- A plecat de puțin timp. - Nenorocitul!
Totul va fi nul. De ce îl acuzi?
Cum adică? Ți se pare puțin?
Că se uită în poză la victimă? Da, mi se pare puțin.
De aceea trebuie să-l "înmuiem" puțin!
Și dacă nu e el?
- Nu te uita la mine așa! - Eduardo!
- Și dacă nu e el? - Bineînțeles că el e!
- Da, domnule! - Nu-mi spune așa. Adu-l pe Sandoval.
- Să chem un taxi? - Da. Nu, nu.
S-a dus la Robertino de dimineață.
Nu. Așteaptă, Eduardo.
Ce faci?
Scuze, scuze.
El e!
- De unde știi? - Nu știu.
- Vezi? - Nu știu cum, dar știu.
Cum?
Gomez, Isidoro Nestor.
Numărul documentului.
10,740,925.
- Căsătorit? - Singur.
Adresa?
Mocoretá 2428, Isidro Casanova.
Cu ce tren ai venit în oraș?
Nu merg cu trenul. Vin cu autobuzul.
Care e problema?
Mo...
core...
Mașina asta nu e bună.
Nu-l scrie pe A.
Stai, așteaptă.
Despre ce e vorba?
Te rog, te implor!
Ești implicat în cazul Liliana Colotto, viol și omucidere.
S-a întâmplat pe 21 iunie, 1974.
Concret, tu ești acuzatul.
Am să-ți iau o declarație.
- Ți s-a desemnat un apărător public. - Stai, stai, stai.
Liliana Colotto?
O știam din Chivilcoy.
Ce s-a întâmplat cu ea?
Spune-mi, Gomez.
De ce crezi că ai petrecut trei zile
în celulă?
Habar n-am. Eram la meci și...
- Da, și ai fugit. - Și ce era să fac?
Dacă doi care arată ca nebunii sar pe tine...
Ce s-a întâmplat cu Liliana?
Uite, Gomez, nu...
Știi la fel de bine ca și mine că ai violat-o și ai omorât-o.
Liliana?
Vorbiți serios? Niciodată nu i-aș fi făcut asta.
N-am mai pus piciorul în Chivilcoy de un an. O pot dovedi.
Te-am căutat la o săptămână după crimă
și tu dispărusei de la pensiune și de la serviciu.
Care pensiune? N-am plecat din nici o pensiune!
Gomez, nu face pe prostul!
- Pensiunea Piedras. - Asta a fost acum un an!
Am plecat pentru că nu-mi mai permiteam!
- Și de la serviciu? - Am găsit una plătită mai bine.
Ce legătură are cu Liliana?
O cunoșteam de o viață întreagă.
Eram prieteni din copilărie.
Nu-l pot găsi pe Sandoval.
- Poftim? - Nu-l pot găsi pe Sandoval.
Bine, lasă-mă să mă gândesc...
Ascultă.
Fortuna trebuie să apară în curând... Te rog, așteaptă-l.
Da, ai putea...
să ai dreptate.
Ar fi preferabil...
...mai practic... Lasă-mă să văd.
Uite, Gomez.
Judecătorul care se va ocupa de cazul tău
va ajunge aici curând, așa că îl vom aștepta.
Doamnă?
Mă scuzați că v-am întrerupt, domnule.
Știu că vă ocupați de cazul ăsta,
dar...
puștiul ăsta nu putea s-o facă.
O să vorbim afară.
Așteaptă puțin. Uită-te la el.
Puștiul ăsta nu putea s-o facă.
Să vedem autopsia.
Doamna Colotto...
Iată, avea 1.66 metri
...68 de kilograme...
Uite ce i-a făcut.
Îmi pare rău, Gomez,
dar nu înghit asta.
Amazoana și Pigmeul?
În plus, ea era o femeie frumoasă.
Te rog.
Uită-te la fața lui.
O frumusețe ca ea nu s-ar fi uitat la el.
Trebuie să fii bărbat adevărat ca să agăți o femeie ca asta.
Așa crezi?
Adică...
Ușa n-a fost forțată.
Înseamnă că-l cunoștea pe agresor.
Da.
Dar în nici un caz o femeie ca ea nu și-ar fi amintit de păcăliciul ăsta.
Doar dacă nu era o târfă.
Pentru că unele o fac pe bani.
Ea cine e?
Taci dracu din gură!
Nu, era o fată decentă.
Sunt de acord cu puștiul.
S-a întâlnit sigur de două ori cu funcționarul de la bancă.
Pun pariu că are "cornul" atât de mare încât trebuie prelungit.
De ce râzi, retardatule?
Tipul care a dat ultima declarație.
- Sandoval? - Da. Pun pariu că el a fost.
El era amantul. E înalt, arată bine, e lat în umeri.
Un bărbat capabil să "încingă" o femeie.
Uită-te la fătălăul ăsta.
Pun pariu că atunci când l-a văzut s-a gândit
"Oh, nu, iar tipul ăsta care mereu
face fața aia de fleșcăit în toate pozele."
Nu e așa?
Da sau nu?
Te-am prins, dobitocule!
Scoate-l de aici!
Eu te-am prins!
Luați-l de aici, vă rog!
Sunteți nebuni!
Tu ești nebun.
Ascultă, Benjamin.
"Distrugerea osului parietal
demonstrează că agresorul avea o extraordinară forță fizică."
Uite.
Două scoabe.
"De asemeni, ținând cont de rănile vaginale,
deducem că agresorul era bine dotat."
Evident că nu se referă la microbul ăsta. Ar fi trebuit să aibă cu ce.
Uite-o, târfă!
Cum îți place?
Scumpule...
n-ai fi ajuns niciodată la ea. Mai întâi, ești prea scund.
Apoi, nu ești un bărbat adevărat pentru mine.
Nu sunt destul de bărbat?
A dracu de curvă!
I-am tras-o de n-a mai putut! I-am tras-o de n-a mai putut!
Curva dracu!
I-am tras-o de n-a mai putut!
Oprește-te! Dă-i drumul!
Lasă-l, Benjamin.
Dați-mi drumul!
Atinge-te de ea și o să te omor! O să te omor!
Lăsați-mă!
Tu ești Esposito?
Tu Esposito sau nu?
- Alo? - Bună, eu sunt. Te-am trezit?
Nu...
lucram puțin. De ce ești trează la ora asta?
Mă gândeam...
- Nu mai spune. - Da, tontule.
Nu, despre roman.
Vreau să-l citesc când îl termini.
Grozav, îmi place.
Sigur nu vrei să discutăm puțin?
Nu, îmi beau ceaiul și o să încerc să dorm.
Bine.
- Pa. - Pa.
Irene, a venit croitoreasa.
Uite, ți-a făcut capa pe care o vroiai.
Vino și încearc-o.
Vin imediat.
Alo?
Morales, ce mai faci? Au trecut ani, ce surpriză!
Da, mă uit, dar l-am dat mai încet.
Poftim?
Și așa, mulțumită lor, putem dobândi
multe lucruri, pentru că oamenii nu pot face totul singuri.
Bună dimineața. Domnișoara Menendez Hastings de la biroul 42.
Am venit să-l vedem pe domnul Romano.
E foarte ocupat. În ce problemă?
Domnule! Nu puteți intra acolo!
O să vă arăt legitimația, nu-ți face griji.
Ce cauți aici? Ești nebun?
Nu, tu ești!
- Doamnă! - Trebuie să vorbim.
Băieți, vă supărați?
Dacă mă sunați înainte, aș fi făcut o cafea.
Isidoro Gomez. Viol și crimă, arestat de către tribunal.
Penitenciarul ne-a informat că...
a fost eliberat printr-un ordin executoriu. Am verificat și...
iată-ne. Aveți ceva de spus?
Da, sigur. Voi doi trebuie să aduceți mai multe probe.
Justiția nu e decât o insulă. Asta e realitatea.
În timp ce voi vânați păsări, noi suntem aici...
luptând în mijlocul junglei.
Gomez, Gomez, Gomez... Da.
A început să lucreze pentru noi când era în închisoare.
Ne-a dat informații, a spionat bandele...
A făcut treabă bună. Ne-a plăcut de el.
Care e problema?
Vă dați seama ce spuneți? A mărturisit, a fost condamnat
pentru crimă.
Poate, dar e și inteligent și curajos.
Poate sparge o casă și să facă treabă.
Viața lui personală e treaba lui, nu?
Cu toți subversivii de afară... Cui îi pasă?
Dacă am folosi doar băieții buni...
A fost arestat sub jurisdicția judecătorului Fortuna...
Credeți că nu știu că l-ați eliberat ca să se întoarcă împotriva mea?
Crezi că sunt tâmpit?
Sunt două întrebări. La care să răspund prima dată?
- E adevărat? - Doamnă...
Vreți să-mi faceți un favor?
Nu te băga.
Și ce-o să faceți, un apel?
Fără supărare, nu puteți face nimic.
Doar să vă întoarceți la voi în birou, așezați-vă și învățați.
Nu vă învață de noua Argentina la Harvard.
Și tu de ce ai venit cu ea?
Crezi că îți dă imunitate?
Lăsa-o în pace. Nu e în liga ta.
Ea a studiat Dreptul, tu abia ai terminat liceul.
Ea e tânără, tu ești bătrân.
Ea e bogată, tu ești sărac.
Ea e Menendez Hastings
tu ești Esposito, un zero.
Ea e intangibilă, tu nu.
Las-o să se întoarcă în lumea ei.
Dar dacă ai vreo problemă cu mine,
vino singur și o rezolvăm.
Haide, Irene.
Să mergem.
Aveți un lucru în comun.
Nici unul dintre voi nu poate face nimic.
De ce mi-ai zis "continuă"?
Da, trebuie să continui.
Și apoi?
Oameni ăștia nu dau 2 lei pe dreptate.
Și unde e acum, nu ne putem apropia de el.
Și dacă eu pot, ce se întâmplă?
Ce aș face? Ce mi-ar aduce 4 gloanțe?
Închisoare pe viață.
Gomez ar fi eliberat, iar eu aș petrece 50 de ani
într-o celulă, invidiindu-l.
Nu.
Nu, pentru mine, pușcăria pe viață nu e corectă.
Aș vrea să te pot ajuta, dar sincer, nu știu cum.
Cine știe?
Poate altă dată.
Bine.
- Plătesc eu. - Nu, te rog.
A fost doar o cafea.
Îți sunt foarte recunoscător pentru tot ce-ai făcut pentru mine.
N-aș fi ascuns atât de departe fără tine.
Îți rămân dator.
Domnule! E vorba despre cazul Igarzabal.
Nu mai îmi spune domnule!
Dacă o faci în fața judecătorilor o să am necazuri.
Ce e cu dosarul?
- Ai făcut o copie? - Acum mă ocup.
Nu, nu te ocupi.
Trebuia să fii acolo, dar ești aici.
Benjamin.
Da?
Cât timp trebuie să treacă ca să-mi vorbești iar?
Vorbesc cu tine zilnic.
Nu sunt intangibilă.
- Sau din altă lume... - Și dacă erai...
- Irene, s-o lăsăm baltă. - Ce să lăsăm?
O să te măriți cu un inginer, Zapiola
Menendez Urtubiea sau cam așa ceva.
Nu ești gelos?
Sper că veți trăi fericiți până la adânci bătrâneți.
- Vreo obiecție? - Nu, niciuna.
Haide, obiectează.
Irene,
te rog.
La ce te uiți? Ce vrei? Dă-i drumul de aici!
Haide.
- Unde ne putem întâlni? - Pentru ce?
Ca să-ți prezinți obiecțiile despre viața mea, logodnicul meu,
căsătoria mea și orice legat de cazul ăsta.
Ne putem vedea la o cafea după muncă.
Ora?
8:30. Locul?
- La Immortals. - La Richmond.
Scuze. Sugestia mea n-a fost prea elegantă.
Nu, Benjamin. Undeva departe de aici.
Pe cine spionezi?
Scuze. Un telefon pentru dumneavoastră de la bar.
Pablo Sandoval. Nenorocitu' dracu'!
Spală-te dracu pe dinți!
Nu, Benjamin... Nu pot să cred că te-au sunat.
Ce s-a întâmplat?
Le-am spus să nu-mi deranjeze prietenul.
Asta e o treabă de bărbat.
Tu nu ești bărbat, ești un bețiv împuțit!
Ce? Eu, bețiv? Să ți-o trag!
Fascistule! E nazist!
Ascultă, domnule ofițer: suntem de la biroul 42, mă ocup eu.
- Vino cu mine. - Arestează-i!
Arestează-i pe nenorociți! Arată-le ce înseamnă justiția!
- Să ți-o trag! - Haina! Haina!
O ai pe tine.
La ce oră ajunge soția ta acasă?
La 8.
Ce ciudat, nu răspunde.
Am gura uscată.
N-ai nimic...?
Nu răspunde.
Las-o în pace.
Nu va răspunde niciodată.
De ce?
Pentru că telefonul nu merge.
Ce vrei să spui? Lasă sticla jos.
Ți-am zis de mii de ori, Benjamin.
Vreau să-i dau în judecată.
Și tu nu m-ai ajutat.
Asta a fost acum 6 luni.
Telefonul nu mai merge de un an. Nu l-au reparat niciodată.
Nu poți petrece noaptea aici.
Las-o jos și nu mai pune mâna pe lucruri.
Dacă m-ai fi sunat vreodată, ai fi știut că nu merge.
Lasă asta. Ce cauți?
Vreau să-i dau în judecată.
Uită-te la mine!
- Ai o întâlnire? - Nu, nu.
Ai o întâlnire. Am plecat.
Ultimul lucru de care am nevoie e să-mi chemi o pițipoancă.
Prea multă mobilă aici.
- Stai aici. - Mereu intru în rahat.
Stai jos până îți revii.
Ia loc.
Ce oră e?
- Am un ceas în dormitor. - Care dormitor? Ești la mine acasă!
Ne descurcăm grozav.
- Ușurel. - Ne descurcăm grozav.
Am să încerc să-ți conving soția să nu te omoare.
Sun-o la telefon.
Ai zis că nu merge.
Al meu nu merge, Benjamin.
Folosește-l pe al tău.
Stai aici, nu atinge nimic și nu face nimic.
Mă întorc imediat.
- Stinge lumina. - Da.
O să-l prindem pe ticălos.
O să-l prindem.
- Am lucrat toată ziua. - Las-o pe altădată.
Lasă-mă să-ți explic.
- E ultima oară. - Bine, bine.
Să ții minte.
Ai răbdare cu el. Are nevoie de ajutor.
Are nevoie de ajutor?
Dacă l-am ajuta ar fi mai ușor pentru toți.
Tu vrei să scapi de el.
Nu spune asta.
Ce e asta?
- Ce s-a întâmplat? - Stai o secundă.
Pablo?
- Ce s-a întâmplat? - Nu știu. Pablo?
- Nu mă speria. - Așteaptă aici.
Pablo...
- Nu! - Ce e? Ce s-a întâmplat?
Ce s-a întâmplat?
Asta e o nebunie!
Va fi dacă ticălosul ăla te găsește.
- Va veni după tine. - Nu, tata știe cu cine să vorbească.
Lucrează pentru Romano, Romano nu se va pune cu mine. Voi fi bine.
Dar Jujuy? Pentru numele lui Dumnezeu, Irene.
Verii mei sunt ca lorzii feudali. Nimeni n-o să te atingă.
Ce-o să fac în Jujuy?
Același lucru ca și aici. Semnezi și stampilezi. Deja ți-au pregătit biroul.
Nu pot. Viața mea e aici. Tata e aici...
Am...
Am totul aici.
Ce putem face...
aici?
Noi.
Adică...
tu și cu mine.
Nu putem face nimic.
Ciao.
E doar o ciornă.
O să fac mai multe.
Casa ta e exact cum mi-am imaginat.
Cum ți-ai imaginat-o?
Exact ca asta. Exact așa mi-am imaginat-o.
Sigur, eu mi-am imaginat casa ta total diferit.
Mi-ai văzut casa?
Nu, mă refeream la asta.
E total diferită.
Ce înseamnă asta?
Pe hârtia asta scrie "Teamă".
Nu, e doar ceva ce am făcut...
un exercițiu de scris... pe jumătate adormit...
pentru a-mi elibera imaginația... Nu-i nimic.
Bine. Spune-mi.
E un roman.
Nu trebuie să fie adevărat
sau măcar credibil.
Da. Nu. Ce? Nu e credibilă?
Nu, Benjamin. Acea parte unde...
când pleacă la Jujuy...
- Care e problema? - Plângând că totul s-a dus...
Ea fugind după tren, după omul visurilor ei...
Atingându-și mâinile pe geam ca și cum ar fi fost unul.
- Asta s-a întâmplat. - Și plânsul ei...
ca și cum ar fi știu că soarta ei era mediocritatea
și fără să iubească pe cineva...
practic căzând între linii...
proclamându-și dragostea pe care n-a avut-o, curajul de a se confesa...
Asta s-a întâmplat, nu-i așa?
Dacă așa s-ar fi întâmplat,
de ce nu m-ai luat cu tine?
Prostuțule.
Cum a evoluat cazul?
Nu știu. Pot să spun
că și-a petrecut 10 ani numărând lamele în Anzi.
Și când m-am întors, erai procuror,
măritată și cu doi copii. Să pun și asta?
Sau că el s-a întors însurat cu o prințesă bogată din Jujuyan.
Ea era minunată.
N-a fost vina ei că n-a putut s-o iubească.
E un sfârșit jalnic.
E o porcărie.
Vezi?
Nu vreau să ratez o altă șansă. Cum e posibil?
Cum pot să nu fac nimic?
M-am întrebat...
25 de ani și abia am fost capabil să găsesc un răspuns.
"Uită, a fost într-o altă viață. S-a terminat."
N-a fost în altă viață. A fost în viața asta.
Viața asta.
Acum înțeleg.
Cum cineva poate trăi o viață goală?
Cum poți trăi o viață plină de nimic?
Cum ai făcut?
A fost o pierdere de timp. Nu-l vom găsi niciodată.
Îți amintești ce formal a fost?
Nimeni n-a notificat schimbarea adresei. A mea e de când dansam pata-pata.
Scuzați-mă.
Gomez, Isidoro. Espora 691.
- Provincia Chivilcoy. - Vezi? Asta e a lui maică-sa.
Domnule, schimbarea adresei e o obligație legală.
N-o facem de plăcere, înțelegeți?
- Știu. - Morales, Ricardo.
Sunt două, trei... Patru, doamnă.
Hai să-l căutăm după numărul de buletin.
- Care e primul tău număr? - Trei. Al tău?
- Ce-ți pasă? - Cum?
Aici e un 5 și un 6. Morales, Ricardo Augustin.
Și-a schimbat adresa în 1975.
Scrie asta, pata-pata.
Pe cine căutați?
Morales.
Ce mai faci? Îți mai amintești de mine?
Esposito.
De la tribunal... De acum 25 de ani.
- E chiar o surpriză. - Știu, îmi pare rău.
- Bună. - Ce mai faci?
A trecut mult timp.
Ce surpriză.
Da.
Intră.
Să fac o cafea?
Cafea?
Aici nu beți maté?
Aici?
Sunt la banca toată ziua.
Încă lucrezi la bancă?
O să beau o cafea.
Te-ai mutat aici imediat după...
Am vrut să încep din nou, de la zero.
Ăsta e lucrul bun cu banca.
Au filiale peste tot.
Mereu există câte o filială pe care n-o vrea nimeni, deci iată-mă
promovat și cu tot tacâmul.
Ce e cu asta?
Îți amintești de Liliana?
Da, desigur.
Cum îți merge?
Sunt încă aici.
Nu, singur...
- Însurat... - Nu.
Nu, serios.
Se pare că... de la momentul ăla...
am "închis magazinul"
Am încercat, dar știi ceva?
E complicat.
- Eu m-am însurat. - Nu mai spune.
Da, o vreme.
Dar n-a mers.
Nu știu dacă am fost eu...
E complicat.
Ce mai poveste.
Nu pot să cred.
Niciodată n-am crezut că am un roman în mine.
Trebuia să-l scrii. E ca o amintire lungă.
Nebunie.
E un lucru pe care o să mi-l amintesc mereu.
E o greșeală. Trebuie să uiți.
Crede-mă.
Ai venit aici din cauza lui Gomez, nu?
Ce vrei să spui?
Scăpase și probabil te caută.
Nu, nu.
Nu mi-e frică de Gomez.
Poate că e mort.
Poate.
Ei m-au căutat.
Știu.
- De unde știi? - Am citit.
- L-au găsit pe prietenul tău. - Corect.
Săracul Sandoval.
Îți amintești de Sandoval?
Nu.
Colegul meu de la tribunal.
M-au căutat și nu m-au găsit
și l-au ucis pe el.
Ticăloșii.
Gomez n-a mai fost găsit, știi?
Bănuiesc.
Tipii ăștia mereu scapă.
Știi, vreau să te întreb ceva.
Cum ai învățat să trăiești fără Liliana?
S-a întâmplat acum 25 de ani, Esposito.
Eram sigur că n-o să poți.
- S-a întâmplat acum 25 de ani, Esposito. - Mai ales cu el în libertate.
Cum ai luat-o de la capăt?
S-a întâmplat acum 25 de ani.
Uită.
Dacă nu eram eu, n-ai fi ajuns așa departe.
Îți amintești?
Îmi ești dator.
Nu știu ce vrei să spun.
Nu ți-a păsat că a fost eliberat.
Nu puteam face nimic.
Ai pierdut un an căutându-l și l-ai lăsat fără să-i faci nimic?
Am pierdut un an căutându-l și l-am lăsat în pace!
- Ce puteam să fac? - Atâta tot?
- Da! - Tot restul vieții în spatele unui birou?
- Uite cine vorbește! - Ești mai bun decât mine.
Ce-ți pasă?
- E viața mea, nu a ta. - Nu, Morales.
E și viața mea.
Dragostea ta pentru femeia aia... n-am mai văzut-o.
La nimeni.
Nimeni.
Niciodată.
Ieși din casa mea!
Imediat, te rog!
E viața mea, nu a ta.
Îmi pare rău.
Eu...
îmbătrânesc, asta e.
Asta o fi.
Nu pot să nu mă gândesc la asta.
Du-te acasă.
Gomez nu l-a ucis pe Sandoval.
Și?
El ne cunoștea pe amândoi.
Dacă ar fi venit acolo, m-ar fi așteptat.
E ceva...
aveam niște poze acasă cu mine.
Când Sandoval a fost ucis,
pozele au fost întoarse pe spate.
Nimic altceva n-a fost atins.
Am crezut...
Cred...
Tu ești Esposito?
Ai auzit ce-am zis, nemernicule? Tu ești Esposito?
- Ce se întâmplă? - Ce faci?
Răspunde-mi!
Ce faci?
Unde te duci?
- Aici. - Și ce să faci?
O să pun un disc. E în regulă.
Un disc?
Ascultă-mă.
Ești Esposito sau nu?
Da, eu sunt.
Mi-e rușine că n-am fost să-i pun flori pe mormânt.
Poate nu s-a întâmplat așa.
Poate că a adormit și l-au ucis în somn,
cineva s-a lovit de poze
din greșeală, a intrat în...
Nu știu.
Nu știu ce să mai cred.
Alege cu grijă.
Doar cu amintirile rămânem.
Cel puțin, alege-le pe cele frumoase.
Dar e un lucru
pe care n-am să-l uit niciodată.
Ultimul lucru pe care Pablo mi l-a spus înainte să fie ucis.
"Nu-ți face griji, Benjamin.
Îl vom prinde pe ticălos".
Și îl voi prinde.
Dacă încă mai e în viață.
Așteaptă.
Intră. Ia loc.
Nu-l mai căuta.
N-am putut să mă duc la autorități.
Știam că timpul e intangibil.
Dar știam că mai devreme sau mai târziu va veni să te...
...caute.
Hei, Gomez!
Am scăpat de cadavru și el n-a fost dat dispărut.
A meritat?
Uită de asta.
Uită.
Cui îi pasă?
Soția mea e moartă.
Prietenul tău e mort.
Gomez e și el mort. Sunt toți morți.
Nu te mai agita.
Ai început să te întrebi dacă l-ai fi oprit...
Vei avea o mie de trecuturi și nici un viitor...
Uită de asta, crede-mă.
Vei sfârși doar cu amintirile.
Îți sunt dator, nu?
Acum suntem chit!
Uită de asta.
Uită.
Nu pot să nu mă gândesc la asta.
Ce-ar face 4 gloanțe pentru mine?
E viața mea,
nu a ta.
Du-te acasă.
O să-l prindem.
M-am întrebat timp de 25 de ani.
Ciao.
N-a fost în altă viață, a fost în asta.
Un tip poate face orice ca să fie diferit.
Ce-ar face 4 gloanțe?
Dar e ceva ce nu poate schimba. Nici el, nici tu, nici nimeni.
Cum poate trăi cineva o viață goală?
Cum să trăiești o viață plină de nimic?
Cum ai făcut?
I-am tras-o de n-a mai putut!
Ce răzbunare?
Te rog...
Odată cu moartea soției...
a rămas blocat în timp pentru totdeauna.
Soția mea e moartă.
Prietenul tău e mort. Gomez e și el mort. Sunt toți morți.
Îi vor face o injecție
și va adormi.
Nimeni, Benjamin.
Va trăi mult.
O viață plină de nimic.
Cum ai luat-o de la capăt?
A fost acum 25 de ani.
25 de ani, Esposito.
Uită de asta.
Te rog.
Spune-i...
Spune-i că cel puțin să vorbească cu mine.
Te rog.
Ai zis, continuă.
"Teamă"
"Te iubesc"
- E aici? - Da, e în birou.
Trăiești.
Da.
Trebuie să-ți vorbesc.
- Să aduc cafea, doamnă? - Pleacă.
Va fi complicat.
Nu-mi pasă.
Închide ușa.