-God kveld. Jeg heter Jessica Holmes. -Og jeg er Dan Tenenbaum.
Vi begynner med en sak helt utenom det vanlige på Kensington Wharf.
Vår egen Bailey Stone er med oss direkte fra stedet.
Det stemmer, Jessica. Jeg står her med to lokale krabbefiskere,
som ser ut til å ha fanget det som kan være historiens største blekksprut.
Kan dere fortelle seerne våre nøyaktig hva det var som skjedde?
Ja da. Vi var ute på sjøen. Det var en vanlig dag.
Vi skulle hale inn noen teiner da Rolfe sa at han hadde noe kjempestort på kroken.
-Veldig stort, ja. -Enormt.
-Trodde faen meg at det var en hval. -Da sa jeg: "Kom igjen! Trekk den inn!"
-Ja, og jeg trakk og trakk. -Og så plutselig smalt det bare.
-Ja. -Se der. En megablekksprut.
Kjempestor.
Hva for gjennom hodet ditt da du så den?
Godt spørsmål. Jeg var faktisk sulten.
-Det var jo lunsjtid. -Ja. Vi skulle spise pølser.
OK. Tilbake til blekkspruten.
Jeg vet ikke hva om skjer nå, Dan og Jessica.
Noe beveger seg inni blekkspruten.
Jeg vet ikke om dere ser det i studio, men det ser ut til å være…
Dette er helt utrolig, men jeg tror jeg ser… et ansikt.
-Her. -Ja.
De skjærer i blekkspruten for å finne ut hva som er der inne.
OK…
Hva faen?!
Kan du fortelle oss hva som skjedde?
Renselsen.
Som dere forstår, står vi igjen med mange spørsmål.
Hva er "renselsen"? Hvem er denne lille jenta?
Hvor kom hun fra, og hva skal hun gjøre nå?
Takk til deg, Bailey. Nå setter vi over til Liza King i trafikkhelikopteret vårt…
La denne klovnebilen av en familie ødelegge en enkel leteaksjon.
-Vi hadde jo funnet henne. -Hvem var raringene med rumpetaskene?
-Var det bare meg, eller lukta de våt sau? -Geiter, tenkte jeg.
-Kanskje lamaer. -Hvem bryr seg?
Og hvorfor kalte de deg "Nancy"?
De heter Gene og Jean.
De driver en undergrunnsorganisasjon som heter Vokterne.
-En sexkult? -Nei, ikke sex…
-På toppen er det alltid sexkulter. -Ja. Fyren har et poeng.
De er en ekstremistgruppe, som tror at de har minner fra en alternativ tidslinje.
-Ja. Og noen minner stemmer på en prikk. -Ja.
De kaller fenomenet "paraplyeffekten".
-Hvordan er dette mulig? -Vi jobber fortsatt med å finne det ut.
Hva vil de med Jennifer?
-Flott. Dere vet ikke det heller, nei. -Du…
-Går det bra? -Tipp topp, takket være deg.
Er du sint på meg for at jeg redda livet ditt?
Jeg gjorde det veldig tydelig, da. Ikke noe marigold.
Jeg vet det, men skulle jeg bare la deg dø?
Nei da, men nå gikk nettopp tre hele år i vasken.
Tre år som ren og nykter. Men det var dette du ville?
-Hva snakker du om? -Om dette. Vårt lille parasittforhold.
Han som alltid roter det til og den salige redningskvinnen hans.
Med meg her trenger du ikke å se rett inn i det sorte hullet av et liv du har.
-Vet du hva? Kanskje du skal gire ned? -Nei, jeg girer heller opp, jeg.
Dysfunksjon er jo tross alt familiens sterkeste side.
Et problematisk farsforhold! En kaosjunkie.
Problematisk morsforhold! Flere problematiske farsforhold.
Motbydelig rasshøl-problemer.
Og du…
Du virker merkelig selvrealisert, så vidt jeg kan se.
Jeg er bare så lei av et liv
der dere alle kryper sammen i den lille overlegenhetsbobla deres.
Dette er altså takken for at jeg tok meg av deg de siste fem årene?
Jeg tror nok heller det er motsatt. Hvem tok seg av deg etter at Ray dro?
Ingen av dem brydde seg. Hvem tok seg av lille Claire
mens du dreit deg ut på alle drittauditioner i byen?
Tror du at jeg liker å ha en voksen mann boende i kjelleren,
som dekker hele huset med bobleplast?
Tror du jeg liker å redde den stusselige ræva di hver gang du når bunnen?
Bunnen? Moi?
Det er ingen bunn her, frøken. Ingen bunn overhodet.
Jeg er faen meg Marianergropen!
-Bare vent og se. -Vet du hva? Det er greit.
-Bare hopp ut på dypt vann, du. -Ja.
Det er jo åpenbart det du vil. Kos deg, da, og se om jeg bryr meg!
Takk. Det mener jeg virkelig. Endelig et lite fnugg av ærlighet.
Det føles godt. Forfriskende.
Du ville ha den gamle Klaus tilbake. Det skal du få.
-Gi deg, Klaus! -Hva gjør du?
Pass deg, Klaus!
Vet dere hva? Nå som vi først er her, er det flere som vil lette på hjertet?
Gjør det nå.
Ikke? Ingen som vil?
Bra. For jeg har fått nok av å være skurken i familien.
Hva gjør vi med Jennifer, nå som forestillingen er over?
Vi må finne henne.
Vi kommer oss ingen vei med dette vraket.
Han sa at jeg var den beste. Sier det bare.
-Forsiktig. Forsiktig. -Ja da.
-Ben? -Hva er det? Hva vil du?
Klokka er tre. Du må melde deg for tilsynsvergen.
Akkurat, ja. Gleder meg til å fortelle hva jeg har drevet med.
Krysset delstatsgrenser, skutt en hel by og krasja en Volkswagen.
Godt forslag… din tosk.
Greit.
Kan du sjekke en Chrysler LeBaron Town & Country, 80- eller 81-modell?
Brun. Imiterte treplater på sidene. New Mexico-registreringsskilt.
Se etter treff på en eier med Gene til fornavn.
Golf-Echo-November-Echo.
Eller Jean. Juliett-Echo-Alfa-November.
Vet dere hva som var rart? Alle de folkene i New Grumpson.
De gikk med militærtøy med Hargreeves-merker.
Hele den jævla byen var en Hargreeves-by, Luther.
Ja, som laget for å holde Jennifer som gissel.
-Hva er så viktig med henne? -Er ikke det åpenbart?
-Hun er en av oss. -Aldri i livet.
Gir mening. Hvorfor skulle pappa ellers lage et Truman Show her?
Fyren lurte oss. Ingenting Jennifer sa stemte med Sys historie.
Nå er begge borte. Vi har to elendige alternativ.
Enten finner vi Vokterne, eller enda verre, snakker med pappa.
Gi deg.
Vi må dele oss. Jeg og Lila følger opp Vokterne, resten snakker med pappa.
-Jeg blir med dere. -Og jeg skal finne Jennifer.
-Det er best om vi holder sammen. -Nei. Det var denne utflukten bevis på.
Du er ivrig til en som ikke ville dra å være.
For noen klovner dere er. Jeg drar alene.
Ben. Ikke gå fra meg!
Og så var de seks.
Hør her.
-Grunnen til at de kaller meg Nancy, er… -Jeg vet det alt.
-Hva da? -Jeg fulgte etter deg. Forleden kveld.
-Hva? Spionerer du på meg nå? -Jeg så deg.
-Du satt på kaféen med ham. -Med hvem?
Ikke spill dum. Den lille greske fyren med barten.
-Er det morsomt, altså? -Ja. Det er latterlig morsomt, faktisk.
Barna våre må vokse opp i et hjem som gikk i stykker, og du ler.
Diego. Den lille fyren, den lille greske fyren, er Fem.
Ja. Vi har undersøkt Vokterne i all hemmelighet.
Har du løyet? Og så jobber du undercover for CIA?
Jeg sa ingenting fordi jeg visste at du ville reagere rart.
-Det er ingen rar reaksjon! -Som om jeg var utro.
Verre enn som så.
Selv om jeg gjerne skulle funnet ut hva dette handler om,
så har vi mye viktigere ting å tenke på nå.
Fordi han er i CIA, altså. Mens jeg bare er en dum budbilsjåfør.
-Nei, Diego. -Så hvorfor?
Fordi jeg hadde behov for å gjøre noe for min egen del, OK?
Noe annet enn bleieskift, vindrikkende mødre og ballettimer.
Du får i det minste kommet deg ut av huset hver dag.
Mens jeg er fanget i dette uendelige forstadshelvetet.
Det var godt å vite. At livet vi har bygget opp sammen, er så ille.
Det var ikke det jeg mente.
Tror du at jeg liker å levere pakker dag ut og dag inn?
Slite ræva av meg? Stol på meg.
Skulle mye heller knust skallen på folk, men noen må satse på dette ekteskapet.
For det gjør faen meg ikke du.
Hjelp meg! Ben!
Bank, bank!
Hva sier du til nyvaskede klær rett fra tørketrommelen?
Hvem er dere?
-Jeg er dr. Jean med J. -Og jeg er dr. Gene med G.
Du skal få bestemme den g-en som er dominant…
Og den som er recessiv.
Hva faen er det som foregår? Er jeg fanget her?
Nei, selvsagt ikke. Du er vår gjest.
Vi har lett etter deg veldig lenge.
Vi har mange spørsmål om renselsen.
-Hva snakker dere om? -Rens…
Jeg skjønner. Det går bra.
Du har nettopp vært gjennom en veldig traumatisk opplevelse.
Den skurkegjengen der prøvde å kidnappe deg.
Nei. De skulle…
-De skulle… -Hva skulle de, vennen min?
Takk og lov for at vi fikk tak i deg nå. Hvem vet hva som kunne ha hendt deg.
Er det noen vi skal ringe for deg? Mor? Far? En venn, kanskje?
Alle er borte.
Hele livet mitt. Alt var en løgn.
-Er jeg bare del av noens sjuke vits? -Det går bra, vennen min.
-Du er trygg nå. -Nei. Jeg må dra.
Så, så, vennen min. Bare la Jean og Gene ta seg av deg.
-Det stemmer. -Her. Så føler du deg bedre.
Kom igjen.
Ikke verst, sant?
Ikke alle får foten for alpakkamelk med en gang.
-De er notorisk vanskelige å melke. -Små spener.
Bare…
-Er dette bokklubben, altså, "Nancy"? -Hold kjeft, Diego.
Herregud, da!
-Du kjører. -Sikker? Wanda, altså?
Ja. Jeg bryr meg ikke lenger.
Hun skjener litt mot høyre.
Ikke kjør over 65 km/t. Da faller det som er igjen av lydpotta av.
Skjønner.
Velkommen til Vokternes hovedkontor, med tillatelse fra Jean og Gene.
Jean og Gene ga oss ikke mye å gå på.
Hold fokus for en gangs skyld, vennen.
Hele arkivet er borte.
Det ser sånn ut, ja.
Mens dere tvinner tommeltotter, må jeg rekognosere litt.
Det er ingenting her, Diego.
-De vi var ute etter, dro i all hast? -Ja.
-Og så? -Vel…
Hastverk er lastverk, Mami.
Ut med språket. Hvorfor kan du ikke blinke?
Jeg kan blinke, jo. Du vet, jeg bare…
Vil ikke.
Du må opp på hesten igjen, Kemosabe.
Ikke!
-Ikke! -Oi! Hvor er vi?
En T-banestasjon.
Ja, det ser jeg, din treiging, men hvorfor blinka du oss hit?
Tro meg, Lila. Det var ikke med vilje.
Helt siden Ben lurte i oss dårlig marigod er det her jeg havner.
-Kult. -Ikke egentlig.
Hva er her nede?
-Ikke MTA. Ikke T-banen i London. -Dette er ulikt alle T-baner du har kjørt.
-Hvor går togene, da? -Det er det merkelige.
Da jeg tok toget vestover én stopp,
var det samme dag og tid da jeg kom opp, men en helt annen tidslinje.
-Det er interessant. -Ja.
-Et kart. Det er vel til hjelp, da? -Hvis jeg bare kunne forstå det.
Jeg har kommet meg rundt på T-banen i Tokyo med skuddskade og mensen,
så hvor vanskelig kan det være?
Greit.
Nord til sør. De knyttes sammen her. Fy faen, dette var forvirrende.
-Østgående. Skal vi ta den? -Vi bør dra tilbake til Diego.
Kjedelig. Kom, så tar vi oss en tur.
Jeg vil ikke kjøre bane før vi forstår dette.
Få opp farta!
Stikk! Hold dere utenfor!
Flott.
CLAIRES KONTANTER
-Onkel Klaus? -Claire Bear! Der var du jo!
Hva gjør du?
Denne TV-en… har vært ødelagt lenge.
Har du ikke merka det?
Tenkte bare å ta den med ned på nerdelabben og la dem trylle med den.
Forsiktig. Pass på føttene!
Føttene på glasset. Pass på!
Det var et uhell.
-Og jeg betaler deg tilbake. -Onkel Klaus.
Uansett hva som har skjedd, så kan vi vel snakke om det?
Det setter jeg pris på, Claire Bear, og jeg diskuterer det gjerne senere, men…
Nå har det seg sånn at onkel Klaus har en helt forferdelig dag i dag,
og han kan ikke…
Han kan ikke ta denne praten akkurat nå. Unnskyld.
Kom igjen, onkel Klaus. Er ting så ille at en drink ikke gjør det verre?
Nei, det er for sent.
-Nei. -Det er for sent.
-Nei, det er det ikke. -Jo. Jeg må gå nå.
-Kan du bare snakke litt med meg? -Kan du flytte deg?
-Vi kommer oss gjennom det sammen… -Kan du flytte deg, for faen? Nå!
Jeg har jo alt sagt at det er… for sent.
Fy flate, her lukta det rass.
Herregud!
Dr. Jean Thibedeau.
Renselsen?
Kom til Papi.
Æsj.
Heslig.
Kjære dagbok. Hvorfor går jeg alltid i dress?
-Hva gjør du? -Legger igjen spor.
En ødelagt automat. En flekk på gulvet formet som Australia.
-Tre pærer som har slukket. -Poetisk.
-Jepp. -Hvor havner vi, tror du?
I Gene og Jeans leilighet.
-Samme dag og tid, ulik tidslinje. -Ulik tidslinje. Jeg visste det.
Viser hvor mye du vet. Du må ha hoppa framover, helt til jordas undergang.
Nei, vi har ikke hoppa noe sted.
Vi går verken framover eller bakover i tid.
Alt er ulike versjoner av nåtiden. Dette er Gene og Jeans leilighet.
Jeg har vært her før. Dette er apokalypsen min.
-Apokalypsen din? -Ja. Den opprinnelige tidslinjen.
Jeg var her i 40 år. Det var da Viktor sprengte månen og vi ikke stoppa det.
Dette er en elendig tidslinje, da.
Vent litt.
Kikkert? Hva er det?
-Fjerta du? -Ned!
-Hvem i helvete skyter på oss? -Jeg.
OK. Vi må komme oss vekk herfra. Løp!
Vent på meg!
Jeg må få bedre kondis, altså.
Pokker.
-Hva pokker gjør dere? -Fant du noe, vennen min?
Ja, det skal jeg si dere.
Noe som kommer til å avsløre masse i denne saken.
OK.
Få se.
HENDELSE: JENNIFER SÅREDE: 2 UMBRELLA ACADEMY
Umbrella Academy.
Umulig. Det fantes ikke noe Umbrella Academy i 2006.
-Ikke i denne tidslinjen. -Gene og Jean må stå bak.
-Les videre. -Den 14. oktober 2006.
Hva er så spesielt med den 14. oktober 2006?
Den dagen døde Ben. Vår Ben.
-Det var litt av et sammentreff. -La meg forklare dere dette.
En vilkårlig renserieier dukker opp ut av det blå
og får oss til å dra til New Grumpson i Maine for å redde Jennifer.
Hele byen går bananas.
De skyter vilt mot oss, og jenta blir kidnappa av to lovløse i stasjonsvogn.
I søpla deres
finner vi et utenlandsk dokument som har noe med Bens dødsfall å gjøre.
Følgelig…
…må det som foregår med Jennifer, ha noe med Ben å gjøre.
Ipso facto, jævler.
Nå angrer du vel på at du ikke sendte inn den CV-en?
-Hva i helvete er "Jennifer-hendelsen"? -Det var en tragisk ulykke.
KART OVER STIENE LANGS ELVA HER ER DU!
Hei, Benjamin.
-Sy. Hvor i helvete har du vært? -Hvor er dattera mi? Fant dere henne?
Vi fant henne, ja.
Så ble vi beskutt av en gjeng trivelige landsbyboere med Uzi-våpen.
Jeg sa jo at det var farlig.
Du sa også at hun var datteren din, og det er pisspreik.
Hun aner ikke hvem du er. Hvorfor kom du hit, egentlig?
-Dere snakka altså med henne? -Ja.
Vi hang sammen. Hyggelig jente.
-Nå forstår du det, da. -Hva da?
-Hvor unik hun er. -Ja, hun virka kul.
Klarer ikke å slutte å tenke på henne.
Hvor er hun nå?
Hun ble tatt av to raringer med… rumpetasker.
Gene og… Jean, eller noe.
OK. Hør nøye etter nå.
Denne situasjonen er utrolig ustabil, OK?
Tro meg eller ei. Det spiller ingen rolle.
Uansett er hun i alvorlig fare. Vi må hente henne tilbake umiddelbart.
-Hva tror du at jeg gjør her? -Hvor er søsknene dine?
Glem de taperne. Jeg styrer dette nå.
Slipp meg ut herfra!
Du. Du…
Hva er det som skjer med meg?
Det er henne. Hun kaller på deg.
-Hva? Hva snakker du om? -Jeg sa jo det.
Hun er unik. Og det er du også, Ben.
Bare lytt til kroppen din.
Hun trenger deg, Ben. Hun klarer seg ikke alene.
Du må ordne dette.
Alt du trenger for å finne henne, fins… inni deg.
OK? Bare lukk øynene dine.
Lukk øynene dine. Og lytt til kroppen din.
Bruk intuisjonen din.
Er alt i orden, vennen?
Ja, det var ingenting.
Kom. Vi vil vise deg noe.
-Hva er alt dette for noe? -Beviser.
På hva?
At verden vi lever i, bare er en stor, falsk løgn.
Først var det som en drøm.
En av de drømmene der du ikke vet om du drømmer eller ikke.
Men så
dukket alle gjenstandene opp.
Små bevis, som slapp gjennom tid og rom.
Bevis for mangeverdensteorien fra kvantemekanikk og liknende.
De har kalt oss alle mulige ting, ikke sant, Jean?
Svindlere, kvakksalvere og bløffmakere.
De beskyldte oss for intellektuell uærlighet.
-Hvem er "de"? -"Hvem er de?"
Fakultetet ved Golden Mesa Community College.
-Ryktet vårt ble dratt ned i søla. -De trakk tilbake de faste stillingene.
Og bare fordi vi turte å si sannheten
om disse minnene.
Minner fra en annen tidslinje.
En tidslinje som føltes mye mer…
Mye mer sann.
Der jeg underviste ved Harvard
og Gene fikk MacArthur-stipend.
OK. Men hva har alt dette med meg å gjøre?
Jennifer. Du er nøkkelen.
Til å ødelegge alle falske tidslinjer og gjenopprette den virkelige.
Vi er så klar, vennen min. Hva må vi gjøre?
Hvordan kan vi hjelpe deg med å sette i gang renselsen?
Dere er…
Dere er faen meg sprø.
-Pass på språkbruken. -Hjelp meg! Kan noen hjelpe meg?
Og vi som var så hyggelige mot deg, inviterte deg inn i hjemmet vårt.
Ga deg alpakkamelk.
Kanskje en gammel venn kan få fart på hukommelsen din.
Jeg tror at dere to alt kjenner hverandre.
Nei…
Tenk over det, jenta mi.
Lukk porten, Rudy.
Nei! Nei!
Vent! Ikke forlat meg alene med den!
Slipp meg ut! Vær så snill! Nei! Slipp meg ut!
Slipp meg ut!
-Skal vi virkelig gjøre dette? -Ja.
-Ja, det skal vi. -Vent nå litt.
Du hoppet over familiesammenkomstene. Ringer knapt.
Sender aldri inn noe til familienyhetsbrevet.
Og så er det du som står først i køen for å treffe pappa?
Hva er greia med det?
Jeg står fast, OK?
I en uendelig krangel med ham i hodet mitt.
Og det føles som om eneste måte å komme seg videre på,
er å endelig si hva jeg har på hjertet til ham.
-Skjønner du hva jeg mener? -Ja.
Bare en vennlig, liten påminnelse.
Forrige gang du sa hva du hadde på hjertet til pappa, så drepte han deg.
Det skjer vel ikke igjen. Ikke sant?
Antageligvis kommer vi knapt inn ytterdøra.
Holder ikke vanlig høflighet får jeg bare rykte hjernene deres utover veggen.
Kom igjen.
-Tre mennesker nærmer seg. -Mottatt. Vi må hjelpe til.
Kan jeg hjelpe dere?
Ja, du kan løpe inn og si til Reggie at vi kommer inn, enten han liker det eller ei.
Selvfølgelig, Ms. Hargreeves. Velkommen. Vi har ventet dere.
Luther. Viktor. Jeg følger dere inn. Denne veien.
Hva i helvete er det som foregår?
Håper ikke det er nok et far-og-datter-overfall.
-Sa du at vi kom? -Nei.
Jeg har ikke snakka med mannen på fem år.
Det er meg en glede å endelig få noen ansikter å knytte til navnene.
Du må være Allison. Jeg har hørt så mye om deg.
-Har du det? -Ja.
Og Luther. Den lille romgutten min.
Endelig får jeg takket deg skikkelig for at du passet på meg på månen.
Det var så lite.
Kjæreste Viktor.
Jeg har forstått at vi deler lidenskapen for fiolin.
Det er mer elsk-hat for meg, men…
Kom. Sett dere ned.
OK…
-Er Reggie hjemme? -Han steller med noe et eller annet sted.
La oss bli litt betre kjent først.
Kom igjen. Ikke vær blyge. Da blir kokken sur.
Te?
Det var som pokker.
Hei.
-Quinn. -Klaus.
For en hyggelig overraskelse.
Jeg trodde at du var død, men det viser seg at du kan flyte.
Du vet, den greia med død, gjenfødelse, død, gjenfødelse…
Det er en ond sirkel. Du ser godt ut. Skjegget. Det er veldig… kraftig.
Takk. Du ser ut som den samme degenererte narkisjævelen
som skylder meg penger.
-Å? -Ja.
Hvor mye var det? Fem tusen?
Jeg har ikke så mye kontanter på meg.
-Prøv 40. -40?
Nei, mon frère. Du forveksler meg med en annen.
Rentene har løpt i fem år, Klaus.
Regnestykket stemmer.
Hør her, Quinn.
Vi kan stå her og snakke om penger hele dagen lang,
men jeg tror at vi begge vet at jeg ikke har pengene dine.
Og selv om du ga meg tid, hadde jeg ikke klart å skaffe dem.
Så kan det svarte, hedenske hjertet ditt sette en strek over gjelda…
Hva med at jeg river ut en av de pene øynene dine ut og bruker det som smykke?
Du kan vel det. Eller så kan du spare oss begge tid og bry,
hodepine og tid, og bare drepe meg.
-Hvor er pistolen? Hvor har du den? -Hold hendene for deg selv.
-Bak på hofta? -Slutt!
Du har alltid vært en sjuk jypling.
Ikke i ansiktet, er du snill.
Din lusne narkis.
Herregud.
Fy faen…
Det er vel ganske kaldt i Canada.
Ja da. Det kan bli det.
Sommeren er ganske behagelig, da.
Og Luther, hvordan er det med deg? Hva driver du med?
Jeg er profesjonell danser.
-Danser? -Ja.
Så fantastisk!
Dere har gjort det veldig bra. Ikke takket være faren deres.
Det hørte jeg.
Sikkerhetssjefen min informerer meg om at landsbyen New Grumpson i Maine
fortsatt ulmer i kjølvannet av de idiotiske handlingene deres.
Reggie. Vær så snill.
Fortell meg alt jeg vil vite eller ta følgene av det.
Du først.
-Hei. -Oi!
Det er altså sant.
Jeg mistenkte at dere ikke kunne ha gjort all den skaden au naturel.
-Men hvordan? -Reggie! Det holder.
Er det sånn du behandler gjester? Med trusler og avhør?
Sett deg ned, så har vi en samtale som en sivilisert art.
Vi forstår vel hvem det er som går med monokkelen i dette forholdet.
-Te, vennen min? -Nei takk, vennen min.
Hvis jeg kan få spørre rett ut, hvordan fikk dere tilbake kreftene?
Hvorfor ødela dere byen New Grumpson?
Og… hva har dere gjort med jenta?
Vel… Det er en lang historie.
Men alt begynte da vi ble kontaktet av Sy Grossman.
Jeg kjenner ikke til navnet.
Det virkelige spørsmålet er hvorfor du bygger en hel by
for å holde ei jente fanga?
Hun heter Jennifer. Og jeg holdt henne ikke fanget.
-Jeg beskyttet henne. -Beskyttet henne mot hva?
Fra dere, naturligvis.
-Hun er altså en av oss. -Nei, er jeg redd.
Hun likner overhodet ikke på dere.
Faktisk er hun deres rake motsetning på alle tenkelige vis.
Og hun har større krefter enn alle dere til sammen.
Hei!
Vi må snakke om Ben.
Du har litt av en gave.
Vel…
En gave og en forbannelse, egentlig.
Jeg tror jeg har et forslag til hvordan du kan betale ned gjelda.
Kom igjen. Ikke hold meg på pinebenken.
Rasshøl.
På moldovsk. Fra Moldova.
-Og det meste er sladda. -Flott. Vi kan ikke se eller lese det.
Dette dokumentet stammer fra vår originale tidslinje.
Det forklarer hvordan Ben døde gjennom "Jennifer-hendelsen".
-Vi vet jo hvordan Ben døde. -OK? Fortell oss hvordan, da.
Vel. Det var en tragisk ulykke.
Ben, vår Ben, døde fordi vi svikta som lag.
Ingen var ansvarlig for det, og…
Og hva?
Allison. Hvordan døde Ben?
Det var en tragisk ulykke.
-Han døde fordi vi svikta som lag. -Svikta som lag.
Ingen var ansvarlig for det, men likevel var vi alle ansvarlig for det.
Ben Hargreeves sto for det beste i oss. Ben var Umbrella Academy.
Hva slags sjukt partytriks er dette?
OK. Husker noen av dere faktisk hvordan Ben døde?
Noe som helst?
-Jeg var ikke der. -Ikke jeg heller, men resten av dere var.
Man hadde vel husket noe rundt ens kjære brors død, men nei.
-Hva faen er det som foregår? -Er det ikke åpenbart?
Noen har tulla med hippocampusen deres.
Tulla med minnene våre.
Selv så fascinerende dette er,
har jeg ikke den bangeste anelse om hva dette dreier seg om.
Du vet noe, gamlefar.
Dere spekulerer rundt handlingene til en helt annen versjon av meg
fra en helt annen tidslinje.
Når det er sagt, så høres det ut som noe jeg kunne ha gjort.
Sånn, ja.
Det kan ha vært eller ikke ha vært et visst hemmelig prosjekt
med et visst hemmelig etterretningsbyrå.
Eksperimenter med menneskesinnet. Jeg skulle ha visst det.
Psykologisk krigføring var siste skrik på 60-tallet,
men kontrakten var kort. Svært lukrativ.
-Kan du viske ut minner? -Alt er mulig med det menneskelige sinn.
Da kan du også gjenopprette dem?
-Med riktig teknologi. -Som du har?
Naturligvis. Det er nok i huset her et sted.
Greit, gamlefar. Da skal du få dem tilbake igjen. Alle minner rundt Bens død.
For hvis du visket ut Jennifer-hendelsen,
så var viktig nok til at du tok deg tid til å kvitte deg med det.
Det nekter jeg. Nå må vi spore opp jenta før det er for sent.
Reggie. Vær så snill.
Dette er krevende arbeid. Kan ta timer og dager.
Uansett hvilke hendelser som er satt i spill nå, er det ditt håndverk.
Uansett hvilken tidslinje det skjedde i, så må du hjelpe dem. Vær så snill.
Hva faen?
-Hva faen var det? -Ikke noe vi ikke takler.
Du sier ikke det.
-Jeg ser dem! -Ned!
Skynd deg!
Det var synd.
De som var så gode arbeidere.
Ja, men hadde du skutt dem, hadde du ødelagt alt.
-Vi gjorde det vi måtte. -Det gjorde vi, pus.
-Kanskje det er tid for en Chikkadoo. -Jeg henter bilen.
Bare len deg tilbake og slapp av, Luther.
Sikkert.
Må alle gjøre det? Holder det ikke med én?
Fragmenter av de opprinnelige minnene fins fortsatt i hodet.
Alle er de deler av et større puslespill.
-Jeg vil også kobles på. -Men du var ikke med på oppdraget.
Jeg var ikke del av laget da, men er det nå,
og jeg vil vite sannheten like mye som dere.
Utmerket. Sett deg ned.
-Hva med deg? -Jeg ser på, jeg.
Enig. Ikke vondt ment, men du kommer ikke nær hjernen min.
Greit. Kanskje dere kan hjelpe til.
Noen siste ord før pappa gjør hjernen min til suppe?
Beklager at jeg løy om bokklubben.
OK.
Mann og kone bør ikke ha hemmeligheter for hverandre.
-Det er en regel. -Du har rett.
Ingen flere hemmeligheter.
Vi trenger en pause fra hverandre. Vi får revurdere ekteskapet vårt.
Vent! Kommer det til å gjøre vondt?
Utvilsomt.
Det var en tragisk ulykke.
Ben døde fordi vi sviktet som lag.
Ingen var ansvarlig, likevel var alle ansvarlig for det.
Ben Hargreeves sto for det beste i oss.
Ben var Umbrella Academy.
Tekst: Fredrik Island Gustavsen