-God kväll. Jag heter Jessica Holmes. -Och jag heter Dan Tenenbaum.
Vi börjar med en gigantisk nyhet från Kensington Wharf.
Action 9:s Bailey Stone är på plats.
Det stämmer, Jessica.
Jag står här med två krabbfiskare
som har fångat vad som troligtvis är den största bläckfisk man nånsin skådat.
Kan ni berätta för tittarna precis vad som hände?
Javisst. Vi var ute, det var en helt vanlig dag.
Vi skulle hala in krabborna när Rolfe sa att han hade nåt stort i nätet.
-Nåt väldigt stort. -Ja, enormt.
Jag trodde att det var en jävla val.
"Veva in!" sa jag.
Så jag börjar veva. Jag vevar och vevar…
Och där kom den, en riktig baddare till bläckfisk!
En riktig baddare.
Vad tänkte ni när ni såg den här?
Bra fråga. Jag kände mig hungrig.
-Det var ändå lunchdags. -Ja, vi skulle äta varmkorv.
Åter till bläckfisken här…
Dan och Jessica, jag vet inte vad det är som händer.
Det är nåt som rör sig inuti bläckfisken.
Jag vet inte om ni ser det, men det ser ut att vara…
Det är otroligt, men jag tycker mig se ett…ansikte.
-Här. -Ja…
De skär nu upp bläckfisken för att ta reda på vad det är.
Okej…
Vad i helvete?!
Kan du berätta vad som har hänt?
Rensningen.
Som ni förstår kvarstår många frågor.
Vad är "rensningen"? Vem är flickan?
Varifrån kom hon och vart ska hon nu?
Tack för rapporten, Bailey.
Vidare till Liza King i vår helikopter…
Bara den här familjen kan sumpa ett enkelt räddningsuppdrag.
-Vi hade henne faktiskt. -Vilka var typerna med midjeväska?
Var det bara jag som tyckte att de luktade får?
Get, tyckte jag.
-Kanske lama. -Än sen?
Och varför kallade de dig Nancy?
De heter Gene och Jean.
De har en underjordisk organisation som heter Väktarna.
-En sexsekt. -Nej, ingen sexsekt.
-Högt upp i hierarkin är allt en sexsekt. -Ja, faktiskt.
De är extremister som tror sig ha minnen från en annan tidslinje.
Och en del av minnena stämmer väldigt bra.
De kallar fenomenet för "paraplyeffekten".
-Hur är det ens möjligt? -Det försöker vi ta reda på.
Varför vill de ha Jennifer?
Så det vet ni inte heller…
Du… Hur mår du?
Jag mår alldeles prima, tack vare dig.
Är du arg på mig för att jag räddade livet på dig?
Var jag inte väldigt tydlig? Inget marigold.
Jag vet, men skulle jag ha låtit dig dö?
Nu är tre hela år bortkastade.
Tre år som nykter. Men nu fick du ju som du ville.
Vad menar du?
Om vår parasitartade vänskap.
Det eviga fiaskot och hans helgade frälsare.
Så länge du har mig slipper du se ditt eget innehållslösa liv.
Nej, nu får du skruva ner lite.
Nej, jag skruvar nog upp i stället.
Vi är bra på att vara dysfunktionella i den här familjen.
Vi har faderskomplex, faderskomplex, kaosberoende…
Moderskomplex, ännu mer faderskomplex…
Svinigt rövhålskomplex.
Och du…
Du verkar konstigt nog ganska väl grundad i dig själv.
Jag har fått nog av att behöva leva
ihopkrupen i din lilla bubbla av överlägsenhet.
Är det här tacken för att jag har tagit hand om dig i fem år?
Du har nog rört ihop det där, stumpan.
Vem tog hand om dig när Ray stack? Det här gänget brydde sig inte.
Vem tog hand om lilla Claire medan du torskade alla dina provspelningar?
Tror du att jag gillar att ha en vuxen man i källaren,
som slår in hela mitt hem i bubbelplast?
Att lyfta upp dig varje gång du slagit i botten?
Botten? Moi?
Här finns ingen botten, vännen. Ingen botten alls.
Jag är som Marianergraven!
-Vänta bara. -Visst, gör som du vill.
-Dyk ner i djupet, bara. -Det ska jag.
Det är ju uppenbarligen det du vill. Ha så kul och gissa om jag bryr mig.
Tack.
Tack så innerligt.
Äntligen ett korn av uppriktighet.
Det känns bra. Uppfriskande.
Du ville ha den gamle Klaus, och här är han.
-Kom igen, Klaus… -Vart ska du?
Akta!
Om nån mer vill lätta på hjärtat när vi ändå är igång så är det läge nu.
Inte det?
Ingen?
Bra. Jag är färdig med att vara svarta fåret.
Nu när de har fått visa upp sig, vad gör vi med Jennifer?
Vi måste hitta henne.
Vi kommer ingenstans i den här rishögen.
Han sa att jag var bäst.
Försiktigt.
-Försiktigt. -Jadå.
-Du, Ben… -Ja, vad är det?
Klockan är tre. Du ska höra av dig till övervakaren.
Ja, jag ser fram emot att berätta om vad jag har gjort.
Lämna delstaten, skjuta folk, volta med en Folkabuss…
Bra idé… Idiot.
Okej.
Jag behöver kolla upp en Chrysler LeBaron Town & Country, årsmodell -80 eller -81.
Brun med trämönstrade sidopaneler och New Mexico-plåtar.
Kolla efter ägare med förnamnet Gene, stavning G-E-N-E.
Eller Jean, J-E-A-N.
Vet ni vad som är konstigt?
Alla de där människorna i New Grumpson hade militärt materiel märkt "Hargreeves".
Det var Hargreeves stad, Luther.
Som om dess syfte var att hålla kvar Jennifer.
Varför är hon så viktig?
-Det är väl uppenbart? Hon är som vi. -Omöjligt.
Det skulle förklara varför pappa skapade en Truman Show åt henne.
Sy lurade oss. Inget av det Jennifer sa stämde med hans berättelse.
Och nu är de försvunna, vilket ger oss två kassa alternativ.
Att försöka hitta Väktarna eller, ännu värre, prata med pappa.
Lägg av.
Vi delar på oss. Jag och Lila följer efter Väktarna, ni andra pratar med pappa.
Jag följer med er.
-Och jag ska rädda Jennifer. -Det är bäst om vi håller ihop.
Det är det inte alls. Det såg vi på den här lilla utflykten.
Värst vad du är engagerad, som inte ens ville med först.
Ni är pajasar. Jag klarar mig bättre ensam.
Ben.
Du går inte härifrån!
Och så var de bara sex.
De kallade mig för Nancy för att…
-Jag vet redan. -Var är det du vet?
Jag följde efter dig.
-Härom kvällen. -Så du spionerar på mig nu?
Jag såg dig.
-På kaféet med honom. -Vem då?
Spela inte dum.
Den lilla greken med mustasch.
Var det lustigt?
Ja, tro mig, det är förbannat roligt.
Våra barn får en trasig uppväxt, och du skrattar.
Diego, den där lilla greken…
…är Fem.
Vi har spionerat på Väktarna under täckmantel.
Har du ljugit för mig? Och nu jobbar du för CIA?
Jag sa inget för att slippa en sån här bisarr reaktion.
Det är inte bisarrt!
-Jo, som om jag varit otrogen. -Det här är värre!
Även om jag hemskt gärna skulle vilja reda ut det här
så har vi mycket viktigare saker att tänka på.
Det är för att han jobbar för CIA, och jag bara är ett simpelt paketbud.
-Nej, Diego. -Varför, i så fall?
För att jag behövde nåt eget.
Nåt annat än blöjbyten, vinmarinerade mammor och danslektioner.
Du får åtminstone komma ut varje dag.
Medan jag är fången i ett villaförortshelvete utan slut.
Det var ju fint att veta att vårt liv tillsammans är så hemskt.
Det var inte så jag menade.
Tror du att jag gillar att köra ut paket dagarna i ända?
Att slita arslet av mig?
Nej, jag skulle hellre vara ute och knäcka skallar,
men nån måste faktiskt satsa på det här äktenskapet,
för du gör det ju inte.
Hjälp mig!
Ben!
Knack, knack…
Vad sägs om lite rena kläder direkt från torktumlaren?
Vilka är ni?
-Jag är dr Jean med J. -Och jag är dr Gene med G.
Du kan få avgöra vilken "Gene" som är dominant…
…och vilken som är recessiv.
Vad fan är det här?
Är jag fånge?
Så klart inte! Du är ju vår gäst.
Vi har letat efter dig väldigt länge.
Vi har så många frågor om rensningen.
-Vad pratar du om? -Rens…
Okej, jag fattar.
Du har precis varit med om nåt mycket traumatiskt.
Det där packet med uslingar försökte kidnappa dig.
Nej, de…
De…
De vadå, vännen?
Gudskelov att vi hittade dig i tid. Vem vet vad som hade kunnat hända.
Är det nån du vill att vi ringer till?
Mamma? Pappa? En vän, kanske?
Alla är borta.
Hela mitt liv var en lögn. Är jag bara en del av nåt sjukt skämt?
Det är ingen fara, vännen. Du är i trygghet nu.
Nej, jag måste gå.
Såja, gumman.
-Låt Jean och Gene ta hand om dig nu. -Just det.
Det här ska nog få dig att må bättre.
Seså.
Gott, va?
Det är inte alla som uppskattar alpackamjölk på en gång.
-De är ökänt svårmjölkade. -Små spenar.
Man får…
-Så här har du din "bokcirkel", "Nancy"? -Lägg ner, Diego.
Men herregud…
Du får köra.
-Säkert? Ska jag köra Wanda? -Ja, jag bryr mig inte längre.
Hon drar lite åt höger.
Kör inte över 65, för då ryker ljuddämparen.
Uppfattat.
Välkommen till Väktarnas högkvarter, Jeans och Genes våning.
-Jean och Gene har inte lämnat många spår. -Försök fokusera nu, älskling.
-Arkivet är tömt. -Ja, det ser inte bättre ut.
Medan ni petar er i naveln har jag spaningsarbete att göra.
Det finns inget här, Diego.
-De gav sig av skyndsamt, eller hur? -Ja, och?
Skyndsamhet föder slarv, mami.
-Berätta nu. Varför kan du inte blinka? -Jag kan visst blinka.
Men jag…
Du låter bli.
-Upp i sadeln igen, Kemosabe. -Nej…
Nej!
Var är det här?
En tunnelbanestation.
Det ser jag väl, men varför blinkade du hit oss?
Tro mig, det var inte avsiktligt.
Sen Ben lurade i oss härsken marigold är det här jag hamnar när jag blinkar.
-Kul. -Inte särskilt.
Vad finns här nere?
Okej, det är inte New York, inte London…
Det här är ingen tunnelbana du har åkt med.
-Vart går tågen? -Det är det skumma.
Jag åkte en station västerut,
och när jag kom upp var det samma dag, men på en annan tidslinje.
-Det var intressant. -Ja.
En karta!
-Det är ju användbart. -Om jag hade förstått den, ja.
Jag har hittat i Tokyos tunnelbanenät med en kula i låret och med mens,
så hur svårt kan det vara?
Okej…
Nord-sydlig linje, ansluter här…
Ja, jävlar, det här var rörigt.
-Östgående. Ska vi? -Vi måste tillbaka till Diego.
-Tråkmåns! Kom, nu åker vi. -Nej, inte förrän vi förstår det här.
Jo, kom nu!
Försvinn! Kom inte in!
Perfekt.
Morbror Klaus?
Claire-gumman! Du är här!
Vad gör du?
Den här tv:n har varit på fallrepet länge. Har du inte märkt det?
Jag tänkte ta med den till nördverkstaden och se vad de kan göra åt den.
Akta fötterna!
Gå inte i glasskärvorna.
Det där var en olyckshändelse.
Jag ska betala tillbaka.
Morbror Klaus, ska vi inte bara sätta oss ner och prata om vad som nu har hänt?
Tack för omtanken, Claire. Jag pratar väldigt gärna om det en annan gång,
men morbror Klaus har haft en fruktansvärd dag
och pallar bara inte…
Han klarar inte av att prata just nu. Jag är ledsen.
Är det verkligen så illa att ett glas inte skulle göra det värre?
Nej, det är för sent.
-Nej. -Det är för sent.
-Det är det inte alls. -Jo. Jag går nu.
-Snälla, stanna och prata med mig. -Kan du flytta på dig?
-Vi kan ta oss igenom det här… -Kan du flytta på dig, för helvete?! Nu!
Jag säger ju att det är för sent.
Fy, det luktar röv här.
Herregud…
Dr Jean Thibedeau.
RENSNINGEN?
Rensningen…
Kom till papi.
Usch…
Vidrigt.
"Kära dagbok, varför har jag alltid kostym?"
Vad gör du?
För anteckningar.
En trasig varuautomat, en fläck formad som Australien, tre trasiga lampor.
Poesi.
-Var tror du vi hamnar? -I Genes och Jeans lägenhet, gissar jag.
-Samma dag och tid, men… -En annan tidslinje, precis.
Där hade du fel.
Du måste ha hoppat framåt i tiden till undergången.
Nej, vi har inte hoppat nånstans.
Vi rör oss inte i tiden, bara till andra versioner av nuet.
Det här är Genes och Jeans lägenhet.
Jag har varit här förut. Det här är min apokalyps.
-"Din apokalyps"? -Ja, den ursprungliga tidslinjen.
Jag var fast här i 40 år.
På den här tidslinjen sprängde Viktor månen.
Det var en riktigt kass tidslinje.
Vänta lite.
Kikare?
Vad är det?
Fes du nu?
Ducka!
-Vem fan skjuter på oss? -Jag.
Vi måste härifrån.
Vänta på mig!
Jag måste få bättre kondition.
Jävlar.
Vad håller ni på med?
Har du hittat nåt?
Visst har jag det, nåt som kommer att lösa det här fallet.
Okej?
Få se…
INCIDENT: JENNIFER 2 DÖDA, UMBRELLA ACADEMY, 2006-10-14
Umbrella Academy?
-Umbrella Academy fanns inte ens 2006. -Inte på den här tidslinjen.
Det måste vara en av Genes och Jeans artefakter.
Läs vidare.
14 oktober 2006…
Vad hände den 14 oktober 2006?
Det var då Ben dog.
-Vår Ben. -Vilket sammanträffande…
Jag ska sammanfatta saken. En kemtvättare dyker upp från ingenstans
och skickar oss till New Grumpson i Maine för att rädda en Jennifer.
Hela stan löper amok, vi blir rammade
och tjejen blir bortförd av två vigilanter i en herrgårdsvagn.
I deras sopor finns ett utrikiskt dokument som på nåt sätt är kopplat till Bens död.
Följaktligen…
…har det här med Jennifer nånting med Ben att göra.
Ipso facto, era jävlar.
Nu ångrar du nog att du inte gav dem mitt cv.
Vad är "Jenniferincidenten"?
Det var tragiskt.
SPÅRKARTA - DU ÄR HÄR!
Hej, Benjamin.
Sy! Var fan har du hållit hus?
Hittade ni min dotter?
Visst hittade vi henne.
Sen blev vi pepprade av ett gäng vänliga småstadsbor med Uzi.
Jag sa att det var farligt.
Du sa också att hon var din dotter, vilket var lögn.
Hon vet inte vem du är.
Vad gör du här?
-Så du har pratat med henne? -Ja, vi umgicks en stund.
Trevlig tjej.
Då förstår du alltså nu.
Förstår vadå?
Hur speciell hon är.
Ja, visst… Hon var schyst.
Ärligt talat kan jag inte sluta tänka på henne.
Var är hon nu?
Hon blev bortförd av två mysko typer med midjeväska.
Gene och Jean, tror jag.
Lyssna noggrant nu.
Situationen är nu extremt riskabel.
Det kvittar om du tror mig eller inte,
men hon svävar i livsfara och vi måste omedelbart hämta henne.
Vad tror du jag håller på med?
-Var är dina syskon? -Skit i de töntarna. Jag bestämmer nu.
Släpp ut mig!
-Vad händer med mig? -Det är hon som kallar på dig.
-Vad snackar du om? -Jag har ju sagt att hon är speciell.
Och det är du också, Ben.
Lyssna på din kropp.
Hon klarar sig inte utan dig. Du måste fullfölja det här.
Allt du behöver för att finna henne har du inom dig.
Du behöver bara blunda.
Blunda.
Lyssna på din kropp.
Använd dina instinkter.
Är allt bra, vännen?
Ja, det är ingen fara.
Kom, vi vill visa dig en sak.
-Vad är allt det här? -Bevis.
Bevis på vadå?
På att vi lever i en stor, fet lögn.
Först kändes det som när man drömmer
och inte vet om det är dröm eller verklighet.
Men sen…
Sen började artefakterna dyka upp.
Små bevis som sipprat genom tid och rum.
Bevis för kvantmekanikens flervärldsteori och sånt.
Och de slängde alla tänkbara glåpord efter oss.
Bluffmakare, lurendrejare, charlataner…
De beskyllde oss för "intellektuell ohederlighet".
Vilka "de"?
Vilka? Fakulteten på Golden Mesa Community College, till att börja med.
Vårt anseende släpades i gruset.
Anställningen rök.
Av den enkla anledningen
att vi hade mage att säga sanningen om minnena.
Minnen av en annan tidslinje.
En tidslinje som kändes så mycket mer…
Mer äkta.
Där jag undervisade vid Harvard
och Gene var docent vid MacArthur.
Okej.
Men vad har allt det här med mig att göra?
Jennifer…
Du är nyckeln
till att förstöra de falska tidslinjerna och återställa den rätta.
Vi är redo, raring.
Vad behöver vi göra?
Hur kan vi hjälpa dig att sätta igång rensningen?
Ni är ju…
Ni är helt jävla galna.
-Tänk på hur du talar, vännen. -Hjälp mig!
Vi som var så snälla mot dig, tog in dig i vårt hem…
Bjöd på alpackamjölk.
Att återse en gammal vän kanske kan få fart på minnet.
Ni har ju träffats förut.
Nej…
Tänk på saken, stumpan.
Lås dörren, Rudy.
Nej!
Vänta! Lämna mig inte här med den där!
Släpp ut mig! Snälla!
Släpp ut mig!
-Ska vi verkligen göra det här? -Ja.
Ja, det ska vi.
Vänta lite nu.
Du är aldrig med när vi ses, hör knappt av dig
och skriver aldrig nåt i familjenyhetsbrevet.
Och ändå står du här nu och är ivrig att träffa pappa?
Vad handlar det om?
Jag är fast.
Jag är fast i ett evigt gräl med honom i mitt huvud.
Och jag känner att det enda sättet för mig att komma vidare är
att äntligen tala klarspråk med honom.
-Förstår du? -Ja.
Jag vill bara påminna om
att när du senast talade klarspråk med pappa, mördade han dig.
Så blir det knappast nu. Visst?
Vi lär väl knappt ens komma över tröskeln?
Om hövlighet inte biter går jag loss med ryktesgrejen på dem.
Kom nu.
Tre personer närmar sig.
Uppfattat.
Kan jag hjälpa er?
Ja, kila in och hälsa Reggie att vi kommer in, vare sig han vill eller inte.
Givetvis, ms Hargreeves. Välkommen. Vi har väntat på er.
Hej, Luther och Viktor.
Jag följer er in. Den här vägen.
Vad fan är det här?
Fan ta dig om det är ett nytt bakhåll. Har du förvarnat honom?
Nej, jag har inte pratat med honom på fem år.
Så härligt att äntligen få sätta ansikten på namnen.
Du måste vara Allison.
Jag har hört så mycket om dig.
-Har du? -Ja.
Och Luther, min lilla rymdpojke.
Äntligen får jag tacka dig för att du vakade över mig på månen.
Ingen orsak.
Och fina Viktor…
Vi delar kärleken till fiolen, har jag förstått.
Det är mer hatblandad kärlek för min del.
Kom.
Kom och sätt er.
Okej…
Är Reggie hemma?
Han är nog här och skrotar nånstans,
men låt oss bekanta oss med varandra först.
Ta för er, annars tar kocken illa upp.
Te?
Det var det jävligaste.
Hallå.
-Quinn! -Klaus.
Vilken angenäm överraskning.
Jag trodde du var död, men du kan tydligen sväva.
Död, pånyttfödelse, död, pånyttfödelse… Det är en ond cirkel.
Du ser ut att må bra. Snyggt skägg, väldigt…robust.
Tack.
Och du ser ut som samma gamla vanliga heroinpundare
som är skyldig mig pengar.
Hur mycket var det? Femtusen?
Jag har inte så mycket kontanter på mig…
-Snarare 40. -Nej, då blandar du ihop mig med nån.
Det är upplupen ränta under fem år.
Beloppet stämmer.
Du, Quinn…
Vi skulle kunna stå här hela dagen och gaffla om siffror,
men både du och jag vet nog att jag inte har dina pengar.
Och även om du gav mig tid, skulle jag inte kunna fixa dem.
Så om du kan finna barmhärtigheten i ditt svarta, hedniska hjärta att avskriva…
Vad sägs om att jag sliter ut ett av dina ögon och har det som halssmycke?
Ja, det kan du förstås göra. Eller så besparar du oss besväret och tiden
och dödar mig på en gång.
Fram med pistolen. Var har du den?
Bort med tassarna!
-I byxlinningen? -Sluta!
Du har alltid varit en sjuk jävel.
Inte i ansiktet, tack.
Pundarslödder.
Herregud…
Det var som fan…
Det måste vara kallt i Kanada.
Jo, visst. Det kan det vara.
Men sommaren är fin.
Och Luther, vad sysslar du med?
Jag är dansare.
-Dansare? -Ja.
Ljuvligt!
Ni har lyckats så bra i livet. Det kan ni inte tacka er far för.
Jag hörde det där.
Min säkerhetschef har informerat mig om att den lilla staden New Grumpson i Maine
fortfarande ryker i kölvattnet av er kolossala inkompetens.
Men snälla du…
Ut med språket, annars blir det kännbara följder.
Du kan börja.
Lugn.
Det är alltså sant.
Jag anade att ni inte kunnat åstadkomma den skadan au naturel.
-Men hur gick det till? -Det räcker så, Reggie.
Ska man behandla sina gäster så här?
Med hot och förhör?
Sätt dig ner och låt oss samtala som en civiliserad art.
Det märks vem som har monokeln i det här huset…
Te, vännen?
Nej tack, vännen.
Om jag får lov att fråga,
hur fick ni tillbaka era krafter?
Varför ödelade ni New Grumpson?
Och…
Vad har ni gjort med flickan?
Det är en lång historia,
men allt började med att Sy Grossman tog kontakt med oss.
Det ringer inga klockor.
Frågan är snarare varför du byggt en hel stad för att hålla en flicka fången?
Hon heter Jennifer.
Och jag höll henne inte fången.
-Jag skyddade henne. -Från vadå?
Från er, så klart.
-Då är hon alltså en av oss. -Tyvärr inte. Hon är inte alls som ni.
Hon är faktiskt er raka motsats på alla tänkbara sätt.
Och hon är starkare än ni alla tillsammans.
Hallå där!
Vi behöver snacka om Ben.
Det var ingen dålig gåva du har.
Tja…
Både en gåva och en förbannelse.
Jag tror jag vet hur du ska betala av din skuld.
Låt mig inte sväva i ovisshet.
Svin.
På moldaviska.
Från Moldavien.
-Och censurerat till stora delar. -Toppen, så vi kan inte läsa det…
Dokumentet verkar komma från den ursprungliga tidslinjen.
Det förklarar hur Ben dog och kallar det "Jenniferincidenten".
Vi vet redan hur Ben dog.
Okej, berätta det för oss.
Det var en tragisk olyckshändelse.
Vår Ben dog för att vi misslyckades som grupp.
Det var ingen enskilds fel, och…
Och vadå?
Allison, hur dog Ben?
Det var en tragisk olycka.
-Ben dog för att vi… -…misslyckades som grupp.
Det var ingen enskilds fel, men ändå allas fel.
Ben Hargreeves representerade det bästa i oss.
Ben var Umbrella Academy.
Vad var det för sjukt partytrick?
Är det nån av er som faktiskt minns hur Ben dog?
Nåt minne av det?
-Jag var inte där. -Inte jag heller, men ni andra var det.
Man borde ju minnas nåt från sin kära brors död, men det gör ni inte.
-Vad är det frågan om här? -Är inte det uppenbart?
-Nån har rotat i era hippocampus. -Förvanskat våra minnen.
Det låter synnerligen fascinerande,
men jag har inte den blekaste aning om vad det handlar om.
Nånting vet du.
Ni spekulerar kring vad en helt annan version av mig har gjort
på en helt annan tidslinje.
Med det sagt låter det som nåt jag skulle göra.
Nu kommer det.
Det är möjligt att det har funnits ett visst hemligt projekt
med en viss hemlig underrättelsetjänst.
Experiment på det mänskliga sinnet. Det borde jag ha förstått…
Psykologisk krigföring var inne på 60-talet, men projektet var kortvarigt.
-Och extremt lukrativt. -Minnen kan alltså raderas?
Man kan göra allt med det mänskliga sinnet, unge man.
Kan de då också återställas?
-Med rätt utrustning. -Som du har?
Givetvis.
Nånstans här i huset.
Då ska du återställa alla minnen som är kopplade till Bens död.
För om du raderade Jenniferincidenten
fanns det nåt där som var viktigt för dig att dölja.
Kommer inte på fråga. Vi måste hitta flickan innan det är för sent.
Snälla Reggie…
Det är komplicerat och kan ta timmar, dagar…
Det är du som är upphovet till det här händelseförloppet.
Och oavsett vilken tidslinje det skedde i, måste du hjälpa dem. Snälla.
Vad i helvete?
-Vad tusan händer? -Inget vi inte kan hantera.
Så klart inte.
-Jag ser dem! -Ducka!
Skynda dig!
Det här var ju tråkigt.
De som var så flitiga.
Ja, men om de hade skjutit dem hade allt varit förstört. Vi var tvungna.
Det var vi, raring.
Det är nog dags för en Chikkadoo.
Jag hämtar kärran.
Det är bara att slappna av, Luther.
Troligt…
Måste vi göra det här allihop? Räcker det inte med en?
Fragment av de ursprungliga minnena finns dolda i era sinnen.
De är viktiga bitar i ett större pussel.
-Koppla in mig också. -Du var inte med på uppdraget.
Nej, men nu är jag det och jag vill veta sanningen lika mycket som ni.
Utmärkt. Varsågod och sitt.
-Och du? -Jag nöjer mig nog med att se på.
Samma här. Ta inte illa upp, men min hjärna rör du inte.
Som ni vill. Då kanske ni kan assistera?
Nåt du vill säga innan pappa smälter ner min hjärna?
Förlåt att jag ljög om bokcirkeln.
Okej.
Som gifta ska man inte ha hemligheter för varandra.
Du har rätt.
Inga fler hemligheter.
Jag tror att vi behöver ta en paus och fundera på vårt äktenskap.
Vänta, gör det här ont?
Tveklöst.
Det var en tragisk olycka.
Ben dog för att vi misslyckades som grupp.
Det var ingen enskilds fel, men ändå allas fel.
Ben Hargreeves representerade det bästa i oss.
Ben var Umbrella Academy.
Undertexter: Karl Hårding