Sätt igång.
Väktare!
Vi närmar oss det ögonblick då vi ska återvända till våra sanna liv.
Vi ska inte längre behöva leva i minnen
av en annan plats och en annan tid.
Tvivlare kommer att försöka skingra oss
och hindra rensningen.
Det får vi inte tillåta!
Nu är vaksamhetens tid här!
Nu är uppoffringens tid här!
För vi är de enda som har stake nog att genomföra det här!
-Är ni med oss? -Ja!
Sätt fart!
Vad är instruktionen om vi ser objektet?
Ingen skjuter utan order från mig. Uppfattat?
Ja, sir.
Det bär mig emot, men vi gör på ditt sätt.
-Hur går vi vidare? -Vi pratar med Jean och Gene.
De där stollarna? Det är slöseri med tid.
Vi kanske kan förhandla med dem eller åtminstone köpa oss tid
att rädda Ben och Jennifer innan de blir till rensningen.
Som du vill.
De fick så att de teg.
-Ja, som på den gamla goda tiden. -Ännu bättre.
-Vi slogs mot CIA och vann. -Ja.
Jag skäms för att jag ville jobba där.
Det är som om jag har gått i sömnen genom livet.
Och jag är gift med den läckraste, smartaste
och mest psykotiska bruden på planeten.
Ja.
Och jag är en gammal strippa som bor ensam i en rivningskåk…
Vem var det som nosade upp en global konspiration medan jag lekte agent?
-Det var ren tur. -Tur?
Det där klarade inte ens Fem, som jobbat där i åratal.
Det här är en stor, fet triumf som ingen kan ta ifrån dig.
Papi är hemma!
Kom hit. Hej!
Hej, gumman.
Har ni skött er? Jag har saknat er.
Kolla vad jag har. Av med skorna.
-Va? -Av med skorna.
Det är lite blod på, men det gör inget.
Kolla in det här…
Var är Lila?
Vem vet? Hon berättar inte nåt för oss.
-Har hon inte kommit? -Nej.
Stå inte bara där. Ni måste vara hungriga.
Ja, vi är vrålhungriga.
Skulle jag kunna få låna lite kläder?
Självklart!
Du kan titta i kusin Ronnies garderob.
Min garderob?!
Jag vill inte ha hans stinkande apben i mina byxor!
Ska jag banka vett i dig? Iväg!
Kom, följ med mig.
Vad vill ni ha?
Pojken och hans flickvän.
Inga problem, det är bara att hämta dem.
Men först behöver ni tillstånd från alla män och kvinnor här.
Det måste inte vara enhälligt, Gene. Vi kan nöja oss med en enkel majoritet.
Slöseri med tid. Vi borde skjuta hela bunten.
Du är inte till hjälp.
-Typiskt. -Förlåt?
Vartenda ord som slipper ur din mun är som en fulländad pärla.
Det får inte ifrågasättas, för du vet alltid bäst. Typiskt män.
Jag är man. Det är du också.
Vad sägs om att ni knatar tillbaka till därifrån ni kom?
Du har inte en tanke på att lyssna på andras åsikter eller önskemål.
-Vad gafflar du om? -Kan vi prata om min bror nu?
Vi ger er inte honom.
Och du lyssnar aldrig!
Men nu har jag din uppmärksamhet.
Från och med nu gör du på mitt sätt.
Det där var skumt.
För ovanlighetens skull är vi helt överens, min gosse.
Jaha, har du nån plan B?
Vad i helvete var det där?
Ett misslyckat försök att sätta käppar i hjulet för oss.
Nej, du betedde dig som en fullständig jävla galning!
-Nu överreagerar du. -Jaså?
Du känner uppenbarligen den där mannen, Gene.
-Hur? -Det spelar ingen roll.
-Klart som fan att det gör! -Dämpa dig.
Vad är det för hemsk melodi du visslar på hela tiden?
Du gillar inte ens den låten.
Nåt är annorlunda.
De har kommit åt dig, inte sant?
Tvivlarna.
Sluta prata, Jean.
Du talar inte så till mig, Gene Thibedeau. Det var jag som invigde dig i det här!
Du gör våra följare oroliga.
Jag lärde ut sanningen till dig om rensningen!
Utan mig skulle han bara varit en snörvlande liten mammas pojke…
…som försökte avsluta sin avhandling.
Vem är du?
Du dödade henne.
Observant iakttagelse, Bea.
Varför gjorde du så?
Jean har förrått oss!
Men hon är din fru.
Inte längre.
Rensningen är större än kärleken, mina landsmän.
Den är större än oss alla!
Hon grundade rörelsen.
Det är skillnad mellan att påbörja en sak
och att ha ryggrad nog att genomföra den, Bea…
…till varje pris.
Jean fick kalla fötter!
Nån mer som känner sig frusen om fossingarna?
Bra.
Återgå till era poster.
Det här behöver slipas.
Allt ser ut som vanligt.
De kanske har avhjälpt rensningen utan oss.
Känns det bra?
Jag har inte träffat mina barn på sju år, Fem. Jag är rädd.
Vad är du rädd för?
Att de inte ska älska mig längre.
För dem har det bara gått några timmar. Inget har förändrats.
-Lovar du det? -Ja, jag lovar.
Du är tillbaka!
Ja, det är vi.
Vad bra. Jag började bli orolig.
-Vad är det? -Jag vet inte…
Jag har saknat dig.
-Har du? -Ja, det är väl klart.
Jag kan inte minnas när du sa så till mig senast.
Ja, förlåt för det.
Det ska bli ändring på det.
Det ska bli ändring på mycket.
Mamma är hemma!
Du kan släppa nu, mamma.
Bara lite till.
Du mosar mitt ansikte.
Varför gråter du?
Jag är bara så glad att se dig.
-Är allt bra? -Jadå.
Kom!
Vad gott det luktar. Hej på er!
Skorna.
Ja, förlåt.
Varför är du jordig?
Allison och Claire-gumman fick gräva upp mig ur en hundgrav.
Är ni också hungriga? Jag skulle kunna äta en hel häst.
-Hej, familjen. -Lång historia.
Hej…
Jag är utsvulten. En macka skulle sitta fint…
-Det är så skönt att se dig. -Detsamma…
Skorna.
Hej!
Okej…
Kommer du, Cinco?
-Ja, strax. -Bra. Av med skorna.
Mitt team är redo att skjuta på er order.
-Lugn i stormen, Rambo. Jag går in. -Dumheter!
Även med dina förmågor skulle du bli övermannad av extremisthopen.
De är en mindre nu.
-Vem? -Jean.
-Gene? -Nej, Jean.
-Maken skar upp henne som en öring. -Va?
Somliga är inte gjorda för äktenskap.
Där ser du. Du fick en möjlighet, men misslyckades.
Nu gör vi på mitt sätt.
Gene hade rätt. Du tror alltid att du vet bäst.
-Om ni ser Ben, skjut. -Nej!
Ursäkta?
Jag räddade livet på dig. Jag förtjänar att få försöka prata med Ben.
Du får en kvart, men jag förstår inte hur du ska komma förbi mobben.
Jag behöver ett däckjärn och en märkpenna.
Pass på!
Hallå där!
-Vem fan är du? -Vänta!
Du är sen.
Bilen gick sönder så jag fick gå sista biten.
-Det var inget vidare vapen. -Det var det bästa jag hittade.
Får jag vara med?
Visst.
Du kan hjälpa till att hålla vakt på baksidan. Ingen får gå in.
Ställ dig där.
Jag måste slå en drill först. Kan man låna muggen därinne?
Muggen därinne…
Nej, Jean och Gene har sagt att ingen får gå in.
Ta en hink.
Visst, inga problem.
Jag går in på bakgatan.
Jag sa att ingen får gå in, ditt arsel!
Ben!
Är du här?
Ben…
Viktor?
Vad gör du här?
Du måste följa med.
Jag lämnar inte Jennifer.
Jag ska hjälpa er båda två, men lyssna på mig.
Vi behöver inte din hjälp!
Förlåt, det var inte meningen att skrika.
Vad är det som händer med mig?
Har nån hört nåt från Viktor?
Han kanske har hittat Ben och Jennifer.
Då hade han nog ringt eller meddelat det.
Så vi misslyckades allihop? Vilka oduglingar vi är.
Inte helt och hållet, faktiskt.
Just det.
Vicedirektör Ribbons är Väktare. Han och några andra CIA-agenter.
-Din chef, Fem. -Ja.
Gene och Jeans rörelse var visst större än vi anade.
Vi måste hitta Ben och Jennifer och stoppa rensningen.
Ja, men då måste vi ju hitta dem.
-De kan vara var som helst. -Så vi måste hitta dem.
Vad är det med dig? Du säger knappt ett ord, Fem.
Det kallas att tänka, Luther. Pröva nån gång.
-Det där var taskigt. -Håll käften.
-Jag tänker att du är ett as. -Farfar har sovit dåligt…
-Måste vi göra det här nu? -Nej, jag tycker att vi gör det.
Vi har ju inget bättre för oss.
-Det ordnar sig, Fem. -Det gör det inte alls!
Tala inte så till min fru. Inte här, inte när det är jul.
-Ska du göra nåt åt saken, din fula jävel? -Hördu!
Ja, jag ska s-p-ö-a s-k-i-t-e-n ur dig.
-Du har visst gått ut ettan till slut. -Nu räcker det.
-Vad är det där? -Vadå?
-Det här. Du hatar armband. -Det gör jag inte alls.
Jo, jag gav dig ett på alla hjärtans dag som du bytte mot en dammsugare.
Har du gett henne det?
Svara på frågan, Fem.
-Jag har gjort det. -Åt henne?
Ja, inte fan gjorde jag det åt dig.
Är det nåt mellan er?
-Diego… -Herrejävlar!
-Oj! -Va?!
-Det var oväntat. -Herrejävlar, jag hade rätt!
Bokklubben. Hela den här tiden har du varit otrogen mot mig med…
Jag har inte varit otrogen.
Åtminstone inte när du trodde att jag var det.
-Vi borde gå, va? -Vi går ingenstans.
Har du p-i-p-a-t min fru?
"Pippat" stavas p-i-p-p-a-t.
Nu måste du lyssna på mig.
Hur konstigt det här än låter så måste du lyssna.
Fem och jag…
…har varit vilse i en tunnelbana.
Ingen vanlig tunnelbana. Den sammanbinder olika tidslinjer vid samma tidpunkt.
Skulle jag gå på det där?
Det hon säger är sant.
Vi kom vilse och hittade inte hem.
Vi letade i sju år, Diego.
Vi gick från tidslinje till tidslinje och visste aldrig vad vi skulle hitta.
Vi blev jagade, attackerade, beskjutna…
Jag slutade aldrig försöka hitta hem.
Men jag blev trött och behövde sluta springa.
Och då hände det.
Älskar du honom?
-Diego, inte nu… -Älskar du honom?
Kolla på teven, vuxenpuckon.
Visst är det morbror Ben?
…en tidigare fånge vid namn Ben Hargreeves.
Titta!
Han dömdes 2019 för kryptobedrägeri och satt fyra år på Avalons fångvårdsanstalt.
Vi måste dra.
Kopplingen till de här beväpnade demonstranterna är ännu oklar.
Polisen har ännu inte lyckats ta sig fram till byggnaden
och vi vet inte om Hargreeves har någon gisslan.
Rensningen. Den förvandlar er.
Till vadå?
Det vet jag inte,
men jag vet att om du stannar här med henne så blir det bara värre.
Jag lämnar henne inte, Viktor.
Det är pappa.
-Rör den inte! -Snälla!
Snälla, låt mig svara. Det kan ge oss mer tid.
Mer tid till vadå?
Han vill döda dig.
Vilken toppenfarsa…
Hör på, Ben.
Om du inte följer med mig ut…
…kan jag lova dig
att pappa och hans insatsgrupp kommer att storma in här
och döda både dig och Jennifer.
Det vill inte jag.
Jag är rädd, Viktor.
Jag med.
Jag vill inte hem.
Nej!
För bövelen, pojk! Svara!
-Det där ser inget vidare ut. -Backa in på bakgatan utom synhåll.
-Diego! -Backa, sa hon!
-Jag försöker! -Va?
Kom igen, ditt skrälle!
-Vad håller du på med? -Bromsa!
Jag försöker!
-Det går inte! -Du får oss alla dödade!
Nu skulle det passa bra om nån kunde göra nåt!
Jävlar!
Helvete!
Herregud.
Hej…
Skjut, för guds skull.
Kom!
Jag bytte nyss ut de där!
Du kanske inte borde ha snålat på bromsarna.
Nya bromsklossar på en så här gammal bil är ingen bra investering.
-Slutta tjattra och gör nåt! -Som vadå? De är för många!
-Blinka in oss i varuhuset, Fem. -Det funkar inte längre.
-Du måste försöka. -Jag kan ju inte!
-Jag kopierar dig. Vi gör det ihop. -Du gör inget med honom!
-Du vet att vi hamnar i tunnelbanan. -Tänk inte på det förflutna.
Om ni ska göra nåt så det en bra tidpunkt nu.
Din familj behöver dig.
Jag behöver dig.
Allvarligt?
Vad i…?
-Vad är det där? -Herregud, jag tror det är Ben.
-Stanna där! -Du är ju skadad, Viktor.
Jag mår bra, men rör inte Ben!
Är det där Jennifer?
Bort från honom!
Ben, snälla…
Snälla, låt mig hjälpa er.
Gå härifrån.
Jag kan inte tygla det.
Jag vill inte göra dig illa.
Detta är prickskyttsteam 1.
Jag har objektet i sikte.
Vad gör han?
Han drar ut durangon!
Släpp, Viktor!
Jag kan rädda honom!
Tiden är ute, sir.
Skjut.
Träff bekräftad.
Nu händer det.
Nu händer det!
-Vad var det där? -Rensningen är här. Var inte rädda!
Herregud.
Herregud…
Ben…
Vi måste få bort den från Viktor!
-Tänk om vi gör den illa. -De kanske fortfarande lever därinne.
Vi bör nog ta skydd.
-Helvete! -Vänta, Allison!
Kom igen! Här borta!
Kom, då!
Ja, kom du! Här vankas ben och ägg, baby.
-Vad håller du på med? -Jag muckar gräl.
Kom då, rövansikte!
Klaus!
Jag kan flyga! Det gör ont…
-Hur mår du? -Det är okej…
Kom här.
Herrejävlar!
Okej, det funkade inte.
-Ögonlaser? -Ja.
Sikta på flaskorna.
Ska den bli större?
Jag är här.
-Stick härifrån! -Vi dog nästan!
Du ska låta bli min fru!
-Jag har fått nog av den här skiten. -Den är stor och läskig.
Okej.
Allison?
Vad gör du?
Min tur.
Allison!
-Vad väntar du på? -Det är Ben.
Inte längre.
Akta, Allison!
Nej!
Herregud!
Vi måste upp härifrån.
Kom igen!
Nej, nu räcker det.
Ge dig på nån i din egen storlek, ditt stora jävla as.
Lite hjälp…? Min hand sitter fast i hans röv.
Ska vi köra?
Det går inte!
Kan den aldrig sluta växa?
Slåss inte när vi håller på att dö!
-Jag vill döda honom. -Det är slut, Fem.
Fan också.
Allison.
Allison!
-Andas hon? -Nätt och jämnt.
-Där är hon ju. -Lever du, Allison?
-Oj… -Vad gör vi nu?
Vi drar härifrån och listar ut hur vi ska döda den där saken. Kom.
Kom igen, upp på benen.
Vi åker, sergeant.
Dags att evakuera, sir.
Tvärtom. Det är dags att möta det oundvikliga.
Adjö, Gary. Tack för din tjänstgöring.
Sätt fart!
Varför väntade jag med skottet?
Kanske för att du är godhjärtad trots allt.
Din ynkliga, självbedragna fanatiker.
Har du nån aning om vad du har orsakat?
Ja.
Världens undergång.
Skjut!
Och det är bra, min älskade.
Vem är du?
Abigail…
-Var det här ditt verk? -Du gav mig inget val.
Men varför?
Att dö var min botgöring för att ha skapat nåt så dödligt.
Den här…
…rensningen…
Räckte det inte att se vår värld gå under?
Varför släppa lös den i den här?
För att jag var så ensam utan dig.
Jag bad inte om att återupplivas.
-Det var ju en kärlekshandling! -Nej, Reginald.
Det var hybris.
Dina handlingar fick konsekvenser bortom allt du kunde föreställa dig.
Det var min plikt att rätta till det.
Det var alltså du som satte käppar i hjulet för alla mina försök
att hålla Ben och Jennifer åtskilda.
Jag gjorde fel.
Och du ställde det tillrätta.
Bra gjort, min älskade.
Bra gjort.
Vänta!
Varsågod.
Kom hit.
Vad är det här för ställe?
En bensinmack… Vad ser det ut som? Det är ett fik.
Kaffe.
Och två pastramismörgåsar.
Smaklig måltid.
Snålar ni med surkålen?
Den står på menyn, men han bryr sig inte.
-Beklagar. -Det är inte ditt fel.
-Teoretiskt sett, så. -Det där kommer du inte att gilla.
Jag gissar att du har fått kläm på tunnelbanenätet nu.
Olika versioner av samma ögonblick?
Precis. Du anar inte hur lång tid det tog några av de andra att lista ut det.
Vi är alla du från olika tidslinjer.
De flesta härinne har gett upp att försöka lösa problemet.
Vilket problem?
Den trasiga tidslinjen. Det ska bara finnas en.
Jag fattar inte.
Se dig omkring, Fem. Känns det här rätt?
Nej, men…
Tror du Einstein vägde in det här i sin relativitetsteori?
Nej, han hade fått spel av det här.
Men vad splittrade då den ursprungliga tidslinjen?
Inte vad, utan vem.
Du ska få tre gissningar.
Det var vi!
Måste du jämt sabba allt, Smörgås-Fem?
Varför?
Och med "vi" menar han då familjen? Mina syskon?
Idioterna, ja.
Jo, jag känner dem.
En perfekt tidslinje, men så fort vi kom in i bilden - poff!
Så var den splittrad i ett oändligt antal tidslinjer i en oändlig tidsloop
där vi försöker rädda världen… Hur många gånger var det nu igen?
145 412.
-Det var många. -Han är som Rain Man. Han älskar siffror.
Kolla in tavlorna, förresten.
Det är alla olika sätt som vi har utplånat universum på.
Guldstjärna för konsekvent förfarande.
-Vi måste fixa det här. -Tro mig, vi har försökt.
En av oss grundade Kommissionen för att upplösa de trasiga tidslinjerna
och återgå till den riktiga.
Men det misslyckas, för att…?
Vår familj är problemet.
Vårt öde är att rädda eller förgöra världen gång på gång, i evighet.
-Bingo. -Bingo.
Jag måste hitta min familj och förhindra att allt det här händer.
Ja, lycka till.
Du ska inte ta med dig smörgåsen?
Gudskelov! Hej.
-Mamma! -Jag mår bra. Gå till dina kusiner.
-Nej, jag lämnar dig inte. -Snälla Claire.
Vi tar hand om henne.
Kan du och de andra bara stanna här?
Ett ögonblick.
Till soffan.
Hur ska vi besegra nåt som bara blir större och starkare av allt vi gör?
-Det kan vi inte. -Till slut kommer den att sluka allt.
Världen går alltså under igen?
Kolla där. Perfekt timing…
Hej.
-Fem. -Fem!
Varför kom du tillbaka? Det ser dystert ut här.
Tro mig, det var inte min tanke.
Men jag har haft ett långt och upplysningsrikt samtal med mig själv.
Va?
Vi är orsaken till det här.
Kan du utveckla det?
Marigoldpartiklarna som infekterade våra mödrar och orsakade vår födsel
hade en oväntad bieffekt.
De splittrade tidslinjen
i ett oändligt antal alternativa tidslinjer.
Det finns läckor mellan dem. Det var så Väktarna fick sina artefakter.
Jävlar… Gene och Jean hade rätt.
Deras drömmar om andra tidslinjer var sanna.
Vi måste tillbaka till den ursprungliga tidslinjen, innan de andra bildades.
-Är det bara jag som blir förvirrad? -Nej.
-Det var det Ben försökte visa mig. -Vad har Ben med det här att göra?
I varuhuset, när jag försökte dra ut durangon ur honom, såg jag en syn.
Jag tror det var den ursprungliga tidslinjen.
Han försökte döda dig.
Han knuffade bort mig för att rädda mig.
Jag tror att han försökte säga mig nåt.
Att rensningen inte är av ondo.
Den där saken som förgör allt den rör vid skulle alltså vara nåt bra?
Jag tror det…
Vi måste låta marigolden i oss beblandas med durangon i rensningen.
Då tar de ut varandra.
Och vad händer då med oss?
Vi upphör att existera.
Den gamle Klaus kanske hade ställt upp på lite harakiri i medicinskt syfte,
men jag är inte fullt lika sugen på självmord, så räkna inte med mig.
Det blir inte självmord, utan nåt ännu värre.
Vi raderas från historien.
Och de andra tidslinjerna?
De kommer aldrig att ha existerat, precis som vi.
Ingen kommer att ha nåt minne av det här eller av oss.
Nån mer som inte gillar den planen?
Om vi upphör att existera, vad händer då med våra familjer?
Jag vet inte.
Vänta, jag gillar inte den här riktningen, Fem.
-Det måste finnas ett annat sätt. -Det gör det inte.
Ta det lugnt.
Du kan väl ta med familjen till den där konstiga tunnelbanan?
Rädda dem och dig själv.
-Det kan hon inte. -Jag pratar inte med dig, Fem.
All marigold måste förstöras, Diego.
Är Lila inte här när rensningen kommer, börjar allt bara om.
Bra att det är hennes val, då.
Ja.
Jag tänker vara hos mamma.
-Claire-gumman… -Jag stannar här.
Nej, du måste följa med Lila.
Jag vill hellre dö här med dig än att inte minnas dig.
Nej.
Claire…
Jag behöver att du lever, okej?
Att du lever och får uppleva allt det fantastiska världen har att erbjuda.
-Då glömmer jag ju dig, mamma. -Nej, det vet vi inte.
Det vet vi inte, men jag vet att du måste följa med Lila.
Det kan jag inte.
Lyssna på mamma nu. När jag gör det blir det alltid bra.
Se på mig.
Jag kommer alltid att vara en del av dig.
Alltid.
Även om du inte minns mig.
Du kommer alltid att vara min fina, kloka flicka.
Okej?
-Kom hit. Jag älskar dig. -Jag älskar dig också.
-Okej. -Nu måste du gå.
-Nej… -Du måste, älskling.
-Kom, nu samlar vi familjen. -Vänta, Lila.
Inte för att vara svinig, men om Fem har rätt är det ingen bra idé att du går.
Han har rätt. Du får inte gå.
-Men nu går jag. -Lila!
Kom nu, allihop.
Samlas runt mig.
Gör det inte, Lila.
Håll i mig.
Följ med mig.
Här kan du vänta. Så där ja!
-Så, gumman. -Vart ska vi?
Jag förklarar när vi är framme.
-Vart ska vi? -Till ett tryggt ställe, ängeln min.
Lila.
Vad gör han här?
Kan du hålla alla samlade?
Försök inte stoppa mig. Jag kan inte bara lämna dem.
-Tänk om de inte klarar sig. -Då klarar de sig inte.
Om du följer med dem börjar allt om på nytt.
Det tar inte slut förrän all marigold i oss är borta.
Det vet du inte.
Jo, det gör jag.
Du vet det också.
Du måste släppa iväg dem.
Tåget är här, Lila! Vad gör vi?
Jag är ledsen.
Skynda er, då! Vad väntar ni på?
Skynda er in.
-Mamma! -Nej, Lila!
-Lila! -Mamma!
Ingen fara, hjärtat.
Vi ses snart, okej?
Lila!
-Kom ihåg att läsa för Gracie varje kväll. -Mamma!
Och låt inte tvillingarna bråka.
Det ordnar sig. Det ordnar sig…
Det ordnar sig.
-Jag hatar dig för det här. -Jag vet.
Jag hatar dig. Jag hatar dig för det här.
Jaha…
Och nu?
Vi väntar nog bara.
Om jag hade vetat att vi skulle dö här så hade jag städat.
-Du har åtminstone tvättat. -Nej, faktiskt inte.
-Den verkar vara arg. -Vad får dig att tro det?
Var är barnen?
De är i säkerhet.
Claire också.
Tror du att de klarar sig?
Ja.
Min familj tar hand om dem.
Hon kommer aldrig att vara ensam.
Jaha…
Ska vi göra det här, då?
-Okej, nu går jag. -Kom.
Kom nu.
Jag som älskade de där fönstren!
Det spelar väl ingen roll längre.
Vi kanske borde gå varvet runt
och dela med oss av våra bästa minnen.
-Va? -Usch…
-Vi låter bli. -En usel idé.
-Urusel. -Det är en urusel idé.
Ja, det var dumt.
Okej… Vad gör vi?
Laddar, antar jag.
Orkar du det här?
Ja, jag tror det.
Det känns…
Okej… Och nu?
Nu väntar vi.
Synd att du fick lämna Kanada för det här.
Det tycker inte jag.
Det är här jag hör hemma.
Med min familj.
Du hade rätt.
Låt bli.
Jag ser dig.
Jag ser dig äntligen.
Jag ville inte såra dig.
Jag vet.
Fem…
Kämpa inte emot. Låt den ta er. Släpp taget.
-Det svider…! -Ja.
Ja, visst gör det?
Håll ut. Det är snart över.
Tack för att jag fick bli en del av er sjuka familj.
Jag kommer att sakna er.
Jag är glad att vi är tillsammans när det tar slut.
Inga mer ben och ägg.
Vi kanske ses igen.
Det vore fint.
Jag vill bara säga…
…att jag älskar er…
…men ni är skitstövlar allihop.
Far åt helvete.
Den tolfte timmen, den åttonde dagen i augusti år 2024
hände ingenting anmärkningsvärt alls.
Man skulle kunna säga att det var en helt vanlig dag.
Undertexter: Karl Hårding