ÅR ETT
Om vi hade gjort som jag sa hade vi hamnat rätt.
Jag sa att vi skulle åka österut.
-Hur vet du vilket som går österut? -Det här är västerut!
ÅR TVÅ
ÅR TRE
Aj!
ÅR FYRA
ÅR FEM
ÅR SEX
Så där ja…
Hallå?
Hjälp! Jag är fast här nere!
Hjälp!
Hjälp mig, någon!
Hjälp!
Helvete.
Snälla, överge mig inte.
Så ja…
Hej på dig, gömda knarket…
Kom till mamma.
Lite till.
Kom hit…
Aj! Helvete!
Fan. Okej…
Varför händer det här mig?
-Det där var väl ändå onödigt? -Jaså?
Att rädda Ben är ett fåfängt företag.
Sett till variablerna är chansen att lyckas försvinnande liten.
För att du ser allt i svart och vitt. I min värld finns det gråskalor.
Du är inte som dina syskon.
Jag gissar att den andre Hargreeves skrämdes av det.
Och av dig.
Ja, det gjorde han. Det sabbade mig rejält.
Du påstår att du inte är som han. Nu har du chansen att bevisa det.
Vi är framme.
Vad är det här?
Det här är rensningen, min pojk.
Min övervakningsstation uppmätte en seismisk händelse med magnitud 6,3.
Och dess epicentrum…var här.
Vad i helvete…?
Tror du fortfarande att du kan rädda Ben? Det här är bara fas ett.
Hans sinne har kapats. Hans kropp är blott ett kärl.
Rensningen kommer så sakteliga att ta över helt.
Vi borde rymma nånstans.
-Va? -Jag menar det.
Fortsätta söderut, slå oss ner på nån strand, gifta oss…
Bara du och jag.
Visst, med alla våra 18 dollar…
-Jag har lite pengar på Caymanöarna. -Du sa att staten tog allt.
Inte riktigt. Vi behöver bara ta oss till Florida. Jag känner en pilot i Miami.
Hur ska jag svara på nåt sånt?
Säg bara ja.
Jag kommer strax.
-Vänta här. -Jadå.
Alpha 3-9 här. Jag har visuell kontakt.
-De är hittade, inte långt härifrån. -Vänta.
-Vi har väl en överenskommelse? -Ja, men du börjar få ont om tid.
Om du ska göra nåt föreslår jag att du sätter fart.
-Hallå? -Lägg inte på.
Viktor? Hur fan hittade du mig?
Ni har inte direkt varit diskreta.
Jag har suttit i fängelse i fyra år.
Jag syftade inte på det, pervo, utan på 6,3 på richterskalan.
-Är hon med dig? -Det angår inte dig.
Jo, för om ni fortsätter så här går världen under om typ två dygn.
Ett dygn, faktiskt.
Var tyst!
Allvarligt? Är du med pappa?
Hör på mig, Ben.
Nåt håller på att ske med dig. Det kallas för "rensningen".
Det är som ett virus som tar över din kropp…
Skitsnack. Jag har aldrig mått bättre.
Det är det jag menar, det som du upplever går inte att lita på.
Det här sker inuti dig och kommer bara att bli värre.
Ja, det är nåt som sker inom mig.
Jag är lycklig, vilket ni, era patetiska svin, inte kan hantera.
Jag försöker ju hjälpa dig, Ben!
Du måste bort från Jennifer omedelbart!
-Låt oss vara! -Ben!
Han kan vara bortom räddning.
-Vad är det, Ben? -Inget jag inte kan hantera.
HEMLIG GÄSTAGENT
Får vi behålla de här?
Absolut.
Du tittar åtminstone.
Mina herrar, ni ska nu få besöka vår elitavdelning.
Välkomna till sektor R.
Ja, för fan…
Nu börjar det likna nåt.
Det är här det händer.
Agent Parnell ska visa er hur det går till.
Frank Parnell, men alla här säger Bud.
Hej, Bud. Jag ska gå rakt på sak. Vi behöver en helikopter, omgående.
Spärra av farozonen med tre kilometers radie.
Jag vill ha mannar på marken. Inget får lämnas åt slumpen. Uppfattat?
Vi gör inte sånt här.
Ingen helikopter?
Vi har en vit skåpbil, men då ska det godkännas uppifrån.
Ta varsin stol och sätt er tillrätta.
Det är snart dags för lunch.
-Vi borde nog leta efter Ben i stället. -Vi kom ju precis hit.
Diego…
-Är du säker på att det är här det händer? -Ja, det är jag.
Här sköts de hemliga operationerna.
Vi snackar Watergate, Kuba, bin Ladin…
Det sköttes här.
Jag är ganska säker på att det är här de placerar agenter som har gjort sitt.
Det här är de bästa.
Det sa klubbägaren om mig också när han bokade in mig på söndagsbrunchen.
Det låter som att det går bra för dig.
På brunchen hamnar de som inte har nåt att ge. "Ben och ägg."
Se dig omkring. Det här är ben och ägg.
Jag låter inte din taskiga attityd sabba det här.
Som du vill, ha så skoj.
Jag tänker kolla om Ribbons har nåt om Väktarna.
Jag klarar inte att äta fler tunnelbaneråttor.
Med apelsinskal smakar de lite som ankbröst à l'orange.
Hur länge tror du vi har varit här nu?
Så länge att jag har hittat ett första gråa hårstrå.
Inte på huvudet.
Enligt min kalender är det sex år, fem månader och två dagar.
Men vi ska nog hitta hem snart, visst?
Om vi inte blir knivhuggna, skjutna eller sprängda nästa gång vi går upp.
På några av tidslinjerna har vi haft tur som har överlevt.
Ja, men vi lever, så vi måste ju göra nånting rätt.
Minns du tidslinjen för några dagar sen, med växthuset?
Med jordgubbar… Vad var det med den?
Den var ju ganska trevlig.
Inga våldsamma vildsvin, inga hemliga poliser…
Vi kanske skulle slå oss ner där ett tag.
Så du tänker ge upp?
Inte ge upp, men det har snart gått sju år.
Vi förtjänar en paus.
En säng. En dusch.
Jag skulle strypa en kattunge för ett varmt bad.
Bara några dagar, då. Det betyder inte att vi ger upp.
Nej.
Okej.
Jag gillar det inte.
Jag vet det, men Red Deer bekräftar hans berättelse.
Jag blir galen av den där melodin!
Det skadar väl inte att lyssna på vad han har att säga?
Mr Muntz!
Du är långt från Red Deer nu.
Jag skulle inte vilja missa det som kommer.
Jaså, och vad skulle det vara?
Rensningen.
-Men vi… -Har tappat bort flickan, jag vet.
Hur fasen vet du det?
Jag har folk som letar efter henne.
Vi också.
Berätta hur hon rymde.
Vi hade henne i ladan med vakter utanför.
-Gene och jag var i huset… -Vi dansade.
…när vi hörde skrik.
När vi kom fram till ladan hade hon grävt sig ut.
Med den där tentakelpojken.
-Utmärkt. -Ursäkta?
Den pojken är pusselbiten som saknas.
Han är låset och hon är nyckeln.
-Du var mig en kryptisk jävel. -Gene!
Berätta vad du vet, annars döper jag dig i fritösen.
Pojken har en familj.
Om de hittar honom och Jennifer innan vi gör det så är allt förstört.
Så…
Släpp den där machoteatern,
så tar vi reda på vart familjen är på väg och stoppar dem.
Öppna en
Och låt den gå runt
Sen är det bara två flaskor…
Jösses! Vad fan är det där?
Stick innan jag bränner dig!
Försvinn!
Usch!
Vidrigt.
Du måste vara Thunderbolt.
Duktig hund…
Ja, du är en så duktig död vovve.
Så du gillar att pussas?
Jag har en uppgift åt dig, Thunderbolt. Du ska apportera.
Du ska apportera en människa åt mig.
Vem som helst som lever, bara ingen motorcyklist.
Förstår du? Visst gör du det? Sluta nu.
Apport! Du fixar det!
-Är det här? -Ja, det är hans favoritställe.
-Har du varit här förut? -Nej.
-Jag har aldrig gått in. -Så du har varit här?
I taxi, mamma. För att hämta Klaus. Tagga ner lite, för en gångs skull.
Det här ska vi prata om sen. Vänta här.
Vad vill du?
Öppna!
Stick!
Har du inget hyfs?
Förlåt.
Ursäkta, jag letar efter min bror Klaus. Vet du…?
Okej.
Klaus?
Sök, så ska ni finna.
Klaus är alltså din bror?
Snygg och korkad verkar vara släktdrag.
Ja…
Det där var gulligt.
Jag fick göra mig av med Klaus, men du verkar vara en kapabel kvinna,
så du kanske har lust att ta hans plats.
Men då vill jag veta, är du en pungkrossare?
För om det är nåt jag inte tål är det pungkrossare.
-Hördu, skitstövel! -Nej, Claire!
Snorunge!
Det där var ett misstag.
Jävla subba!
Du har nog rätt.
Jag är en pungkrossare.
Va? Nej, nej, nej!
Jävlar…
Var är min bror?
Annars blir det hjärtat nästa gång.
Djurkyrkogården på Sycamore. Han är begraven där.
Vilken grav?
Vad fan är du för nåt?
Jag är skådespelare, din jävel.
Han var oförskämd.
Jag har tre i den åldern.
Det är tio år gammalt. Ungarna är vuxna nu.
De har egna liv nu, egna barn.
Det låter härligt.
Inte det minsta, för de tål mig inte.
Frun lämnade mig för länge sen. Jag är uppe i tre skilsmässor.
Jäklar!
-Vad hände? -Jobbet.
När man får ett uppdrag kan man inte avslöja var man är eller vad man gör.
Inte ens för familjen. Man vill inte att de ska vara oroliga.
Visst, men…
Hon visste ju vad det innebär att jobba på CIA.
Klart hon visste. Barnen också, när de blev stora nog.
De första åren funkade det att vara borta jämt. Sen slutade det funka.
Vi gled långsamt isär.
Blev som främlingar för varandra.
Visst, men ändå…
Uppdragen, att få komma ut i världen…
Jag skulle byta bort allt utan att blinka
mot att få äta middag med barnen klockan sex,
hjälpa dem med läxorna,
och få lägga mig i sängen bredvid min fru på kvällen.
Därför är jag här nu. Arkivering, det är det enda rätta.
-Arkivering? -Ja.
Var inte det här en elitavdelning?
Det enda som är på elitnivå här är vår pensionsstatus.
Men…
Den där killen, då?
Han jobbade med Castrofallet när det begav sig.
Castro?
Ja, Larry Castro, olivoljeförfalskaren i Nederländska Antillerna.
Det blev väldigt pinsamt för byrån…
-Det här är ben och ägg. -Söndagsbrunchen, min vän.
Jag måste lägga en kabel.
Hej, tant Ji. Det är jag.
Får jag prata med Lila?
Va?
Var är hon då?
Okej.
Om du fortsätter så där har vi inga jordgubbar när snön kommer.
Då får vi äta snö.
Låt bli.
Låt bli vadå?
Att bete dig konstigt.
Kändes det konstigt?
Nej, och därför är det konstigt.
Nå, muchacho? Har ni hittat Ben och Jennifer?
-Det angår inte dig. -De behöver vårt beskydd.
Det är du som behöver beskydd.
Det är dags för dig att ge dig av, muchacho.
Men Gene…
Gene, Gene…
Gå raka vägen ut genom bakdörren och kom inte tillbaka.
-Vad är problemet? -Jag gillar dig helt enkelt inte.
-Bara det? -I ett nötskal, ja.
-Och Jean, då? -Jean bestämmer inte här. Det gör jag.
Vet hon om det?
Nu ska du gå härifrån…
…eller så skjuter jag knäna av dig.
Åh nej, det vill jag ju inte.
Vet du, Gene…
Det var synd att vi inte drog jämnt. Jag menar det.
Dra åt helvete.
-Är du vilse? -Jösses!
Ja.
Det är jag, men vet du vad?
Vi är nog alla vilse i nån mån, eller hur?
Vi söker alla efter ett syfte i en föränderlig värld.
-Inte på chefens våning. -Just det.
Vet du var toaletten är?
Höger längst bort.
Tack.
ÖPPNA
STÄNGDA
Fan.
Behöver du hjälp med nåt?
Jag…
Jag såg att den här…
…var trasig.
Och jag är hyfsat händig, så jag tänkte laga den åt er.
Vi har folk till sånt.
Så bra.
-Ska vi gå tillbaka till din bror nu? -Javisst.
Tack, Derek.
Ligger inte sektor R i källaren?
Jo, det gör den.
Varför ska vi då uppåt?
Vad i…?
-Hallå där! -Vad i helvete…?
Diego!
Kod grön i sektor R.
Skicka förstärkning.
-Var har du byxorna? -Vi måste härifrån.
-Varför det? -Lång historia.
-Har du dansat för Ribbons? -Typ.
-De är härinne! -Helvete.
Fan!
Luther!
Vadå? Ja, det brukar bli så.
Res dig upp.
Och ansiktet…
Luther!
Kan man få lite hjälp?
Inte kassakon.
Luther!
Hallå!
Vi är tillbaka!
Vi ska nog dra.
Hitåt.
Det är för sent.
Rensningen kan inte hejdas.
Nån har lyckats bra i dag…!
Det är tack vare dina snaror.
De är enastående.
Jag har lagat den.
Jag känner igen den där blicken. Säg vad det är.
Okej.
-Vad är det här? -Öppna.
-Var har du hittat det här? -Jag har gjort det.
Du är full av överraskningar.
Allt för din skull.
Vart ska du?
Vi har slut på metallskrot.
Jag kommer strax.
Okej, älskling.
-Hur långt är det kvar? -Vi är snart framme.
Hur är det?
Jag mår bra.
-Säkert? -Ja.
Oroa dig inte.
Okej…
Jävlar.
Jaha…
Vad är det där?
Det här är min handstil.
Jävlar…!
Det är ju…
Det här är vägen hem.
Fem?
Här!
Har du hittat nåt?
Nej, ingenting.
-Akta den där. -Okej. Ska vi leta där borta?
Ja, bra idé.
Ingen kommer att rädda dig.
Du måste strida för din rätt att leva.
Du grejar det här.
Släpp fram krigaren.
Släpp fram Bruce Lee.
Släpp fram…
…Uma Thurman.
-Morbror Klaus! -Klaus!
-Var är du nånstans? -Tänk om han är…
Det är han inte. Vi behöver bara hitta honom.
Klaus?
-Morbror Klaus! -Klaus!
-Klaus? -Morbror Klaus!
Aj!
Klaus?
Är det en hund som skäller?
Där, Claire. Kom!
Klaus!
Thunderbolt!
-Gud…? -Nästan.
-Allison, är det du? -Ja.
Claire-gumman!
Hej.
-Ni räddade mig. -Så klart att vi gjorde.
Hur hittade ni mig?
Vi hörde hundskall.
Tack, gode Gud!
Nu…
-…sticker vi härifrån. -Ja.
Tack, Thunderbolt.
Vad har du där?
Vi skulle ju inte ge varandra presenter, men…
Ta-da!
För att fira sju år i helvetet ihop.
Du tänker väl inte börja lipa? Det är bara snabbkaffe.
Jag måste berätta en sak.
Okej?
Vad är det här?
En väg hem.
Det är ett chiffer.
Hur länge har du haft den här?
-Jag vet inte riktigt. -Hur länge?
Fem månader, kanske sex.
Varför har du inte sagt nåt?
Du vet varför.
-Vad gör du? -Vad ser det ut som? Jag ska hem.
-Vi borde prata om det här. -Det är inget att diskutera. Vi ska hem.
Till vad? Ännu en undergång? En trasig tidslinje? Ett trasigt äktenskap?
-Det angår inte dig! -Jo, det gör det faktiskt.
Jag har varit med dig här i sju år.
Jag har skyddat dig, pysslat om dig och tröstat dig.
Så visst fan angår det mig.
-Jag diskuterar inte det här. -Du var olycklig.
Du bestämmer inte över mig!
-Han kan inte ge dig det du behöver. -Men det kan du?
Jag vet att du är lycklig här. Det är vi båda två.
Det här är inte på riktigt, Fem!
Vad är det då?
Överlevnad.
Inget annat.
Jag har barn, Fem.
Barn som behöver mig.
Och jag behöver dem.
Jag vet.
Men vi vet inte vad vi kommer tillbaka till.
Allt kan vara borta.
Här har vi åtminstone varandra.
Stanna om du vill. Jag ska hem.
Vad är det nu frågan om?
Vad fan?
-Det här var ju olägligt. -Var är förarna?
Överfall!
Skjut dem!
In i bilen!
-Vad händer? -Ducka, för helvete!
Starta bilen!
Kör!
Hur gick det?
Kostymen sprack när du hivade in mig i bilen.
Skicka en räkning.
Jag kan inte uttala mig om hur den andre Hargreeves såg på dig,
men det var fel av honom att behandla dig som han gjorde.
Det står nu mycket klart för den här versionen av mig själv
att du förtjänar uniformen lika mycket som de andra, om inte mer.
-Det är inte långt kvar till banken. -Jag klarar det inte.
-Klarar du lite till? -Nej, jag behöver ligga ner.
-Okej, jag hittar ett ställe. -Nu!
Kom, jag hjälper dig.
Nu går vi in.
Jag har hittat dem.
Hallå? Vi behöver hjälp!
-Jag måste lägga mig ner. -Vänta här. Jag letar rätt på nån.
-Det går fram. -Larmcentralen, vad har inträffat?
-Jennifer? -Hallå? Är det en nödsituation?
Jennifer!
Jennifer…
Jag är rädd, Ben.
Du fattar visst inte vinken.
Jean!
Nej…!
Det hade kunnat bli så mycket enklare.
Har du bytt skjorta?
Jag fick en fläck på den andra.
Chikkadoosås.
Mintchoklad…
Du vet att du blir lös i magen av det, Gene.
Ibland måste man våga lite, min älskling.
Ledare.
Ett team har hittat Ben och Jennifer.
Det är dags för signalen.
Säkert?
Spela låten.
Undertexter: Karl Hårding