‎UN SERIAL ORIGINAL NETFLIX
‎1 OCTOMBRIE 1989 ‎RUSIA
‎În 1989, în cea de-a 12-a oră ‎a primei zi de octombrie,
‎au născut 43 de femei din întreaga lume.
‎Acest lucru a fost neobișnuit
‎pentru că la începutul zilei, ‎niciuna dintre femei nu era însărcinată.
‎Sir Reginald Hargreeves, ‎aventurier și miliardar excentric,
‎s-a angajat să adopte și să găzduiască ‎cât mai mulți dintre copii.
‎Extraordinar.
‎Cât vrei pe el?
‎A OBȚINUT ȘAPTE DINTRE EI
‎ÎN PREZENT
‎HARGREEVES
‎STAȚIA LUNARĂ
‎NUMĂRUL 1 ‎LUTHER
‎Arată-mi unde e seiful ‎sau îți omorâm familia!
‎Unde e seiful?
‎Lasă-ne în pace!
‎NUMĂRUL 2 ‎DIEGO
‎Cine e ăsta?
‎NUMĂRUL 3 ‎ALLISON
‎NUMĂRUL 4 ‎KLAUS
‎Hei, tu!
‎Rezistă! Cred în tine, da?
‎În tine, nu prea.
‎Ne vedem în curând, Klaus.
‎CENTRUL DE DEZINTOXICARE ‎LAKESHORE HILLS
‎Să nu mai bei!
‎Recepție transmisie.
‎Familia ta e în siguranță.
‎Intrăm în direct cu o știre de ultimă oră.
‎Allison, ai văzut știrile?
‎Când ți-ai văzut tatăl ultima dată?
‎Ai vești de la frații tăi?
‎Allison, vei purta Valentino ‎la înmormântare?
‎LA REVEDERE
‎ȘTIRI DE ULTIMĂ ORĂ
‎Acum câteva momente, ‎poliția a raportat moartea
‎celui mai retras și excentric ‎miliardar din lume.
‎NUMĂRUL 7 ‎VANYA
‎A MURIT SIR REGINALD HARGREEVES
‎Tată... ‎Bună, mamă!
‎Mamă!
‎Vanya?
‎Chiar ai venit.
‎- Bună, Allison! ‎- Bună, surioară!
‎Ea ce caută aici?
‎N-ai ce căuta aici. Nu după ce ai făcut.
‎Vrei să faci azi asta?
‎Ce bine te-ai îmbrăcat pentru eveniment.
‎Măcar eu port negru.
‎- Poate că are dreptate. ‎- Nu-l lua în seamă.
‎Mă bucur că ești aici.
‎Nu mai pierde vremea.
‎Sunt toate încuiate.
‎Nu sunt urme de intrare prin efracție. ‎Nici urme ale unei lupte.
‎Nimic anormal.
‎Ce mare te-ai făcut, Luther!
‎Care e secretul? Băuturi proteice?
‎- Puțini carbohidrați? ‎- Ce vrei?
‎Raportul autopsiei.
‎- De ce e la tine? ‎- Pentru că eu...
‎am pătruns în biroul legistului.
‎Și ca să vezi surpriză, ‎moartea tatei a fost...
‎normală.
‎Clasica insuficiență cardiacă.
‎- Da, și? ‎- Atunci ce cauți aici...
‎verificând ferestrele?
‎- Tu ai fost primul la fața locului? ‎- Pogo l-a găsit.
‎Am vorbit cu Pogo.
‎- N-a găsit monoclul tatei. ‎- Ce vrei să spui?
‎Când l-ai văzut vreodată pe tata ‎că nu-și purta monoclul?
‎Nu. Deci l-a luat cineva.
‎Adică sunt șanse ca tata ‎să nu fi fost singur când a murit.
‎Nu e niciun mister. Nimic de răzbunat.
‎Nimic de rezolvat. Nimic de genul ăsta.
‎Doar un bătrân trist care a dat colțul ‎într-o casă mare și goală.
‎Așa cum a meritat.
‎Mai bine pleci.
‎Cum zici tu, frate.
‎ACADEMIA UMBRELA
‎COPII MINUNE ‎FACEM CUNOȘTINȚĂ CU ACADEMIA UMBRELA
‎EXTRAORDINAR: VIAȚA MEA ‎CA NUMĂRUL ȘAPTE, VANYA HARGREEVES
‎TATĂ, M-AM GÂNDIT, DE CE NU? V.
‎Bine ai venit acasă, dră Vanya!
‎Pogo.
‎Mă bucur să te văd.
‎Da, autobiografia ta.
‎Știi dacă...
‎a citit-o?
‎După cunoștința mea, nu.
‎De când a dispărut Numărul Cinci?
‎De 16 ani, patru luni și 14 zile.
‎Tatăl tău a insistat să notez asta.
‎Vrei să știi o prostie?
‎Mereu îi lăsam luminile aprinse.
‎Mi-era teamă că se va întoarce,
‎că va fi târziu, casa va fi întunecată
‎și el nu ne va găsi și va pleca din nou.
‎În fiecare noapte...
‎preparam o gustare ‎și lăsam luminile aprinse.
‎Îmi amintesc gustările tale.
‎Am călcat pe multe dintre sendvișurile ‎cu unt de arahide și bezele. ‎Tatăl tău a crezut mereu ‎că Numărul Cinci era în viață.
‎Nu și-a pierdut speranța.
‎Și uite unde a ajuns.
‎Copiii sunt gata de culcare. ‎Voiau să vă ureze noapte bună.
‎Bine! E timpul să dormiți, copii. ‎Haideți!
‎Hai, Allison, tatăl tău e ocupat.
‎E întotdeauna ocupat.
‎Unde sunt banii, tată?
‎Unde sunt banii?
‎Klaus! Ce cauți aici?
‎Allison! Tu ești?
‎Bună! Vino aici!
‎A trecut mult timp.
‎Prea mult. ‎Speram să ne întâlnim pentru că...
‎voiam să-mi dai un autograf. ‎Să-l adaug la colecție!
‎- Ai ieșit de la dezintoxicare? ‎- Nu!
‎Am terminat cu alea.
‎Am venit să văd cu ochii mei
‎că bătrânul chiar...
‎s-a dus.
‎Așa e! E mort!
‎Știi cum mi-am dat seama? ‎Pentru că dacă era în viață,
‎niciunul dintre noi ‎n-ar fi avut voie să intre în camera asta.
‎În copilăria noastră, era mereu aici,
‎plănuind următoarea tortură. Nu-i așa?
‎Ții minte cum se uita la noi? Încruntat?
‎Slavă Domnului ‎că nu era tatăl nostru natural,
‎ca să nu putem moșteni ‎ochii aceia reci și goi.
‎Numărul Trei...
‎Ridică-te din scaunul lui!
‎Mamă, Luther! ‎Tu chiar ai...
‎Te-ai mărit de-a lungul anilor, nu?
‎Klaus.
‎Lasă teoria. Deja plecam.
‎Puteți să...
‎discutați între voi.
‎Scoate-le!
‎Pardon?
‎Fă-o! Acum!
‎Bine.
‎Erau un avans din moștenire.
‎Astea sunt toate!
‎Nu e nevoie să te agiți!
‎Deci... Klaus e neschimbat, ‎în caz că te întrebai. ‎După atâția ani, ‎mi se pare ciudat de reconfortant.
‎L-ai văzut pe Diego?
‎- Cu costumul lui prostesc? ‎- Da, știu.
‎Crezi că îl poartă și în baie?
‎- În duș? ‎- Da.
‎Da! Evident!
‎Eu...
‎nu eram sigur că vei veni.
‎Nici eu.
‎Arăți minunat.
‎Mulțumesc.
‎Unde e Patrick? Dar Claire?
‎Patrick a cerut divorțul acum opt luni.
‎Normal că nu știai. Ai fost plecat.
‎Și Claire? ‎El a obținut custodia.
‎Nasol!
‎Păi...
‎ai putea să faci chestia ta...
‎cu zvonurile.
‎Nu mai fac asta.
‎- Ce s-a întâmplat? ‎- Ce se întâmplă întotdeauna.
‎Mi-am pus o dorință, s-a îndeplinit ‎și n-am putut-o refuza.
‎Cred că ar trebui să începem.
‎Mă gândeam să facem un fel de pomenire,
‎în curte, la apus.
‎Să spunem câteva cuvinte ‎în locul favorit al tatei.
‎- Avea un loc favorit? ‎- Da, sub stejar.
‎Noi stăteam mereu acolo. Voi nu?
‎Vor fi și aperitive? Ceai? Biscuiți?
‎- Sendvișurile cu castraveți ar fi bune. ‎- Nu.
‎Stinge aia. ‎Știi că tata nu ne lăsa să fumăm.
‎- Aia e fusta mea? ‎- Ce? Da.
‎Am găsit-o în camera ta. ‎E cam demodată, știu, dar...
‎- Lasă să respire... organele. ‎- Ascultă!
‎Mai avem lucruri importante ‎de discutat, da?
‎- Cum ar fi? ‎- Cum a murit.
‎Iată că începe!
‎Nu înțeleg. Au zis că a făcut infarct.
‎- Da, conform legistului. ‎- Și n-are dreptate?
‎- Teoretic. ‎- Teoretic?
‎Spun că, în cel mai bun caz, ‎s-a întâmplat ceva ciudat.
‎Ultima oară când am vorbit cu el, ‎mi s-a părut ciudat.
‎Ce surpriză!
‎Cum adică, ciudat?
‎Părea agitat.
‎Mi-a spus să am grijă ‎în cine am încredere.
‎Luther, era un bătrân acru și paranoic
‎care-și pierdea puțina minte ‎ce-i mai rămăsese.
‎Știa că urmează să se întâmple ceva.
‎Știu că nu-ți place asta, ‎dar trebuie să vorbești cu tata.
‎Nu-l pot suna pe tata ‎în viața de dincolo și să-i cer
‎să nu mai joace tenis cu Hitler ‎pentru o mică discuție.
‎- De când? Asta faci! ‎- Nu am dispoziția corespunzătoare!
‎- Ești drogat? ‎- Da!
‎Voi cum de nu sunteți? ‎Când ascultați aiurelile astea.
‎Revino-ți! E important.
‎Și mai e chestia cu monoclul lipsă.
‎- Cui îi pasă de prostia de monoclu? ‎- Exact.
‎N-are nicio valoare. ‎Cine l-a luat, a făcut un gest personal.
‎Cineva apropiat de el. Care îi purta pică.
‎- Unde vrei să ajungi? ‎- Nu e evident, Klaus?
‎Crede că unul dintre noi l-a ucis pe tata.
‎- Chiar crezi! ‎- Cum poți să crezi asta?
‎Excelent, Luther. Așa te afirmi.
‎- Nu asta spuneam... ‎- Ești nebun, omule!
‎- Nebun. ‎- N-am terminat!
‎Mă duc să o ucid pe mama, revin imediat.
‎Nu asta voiam să spun. Nu am...
‎Allison. Doamne!
‎A mers bine.
‎În cinci, patru, trei, doi...
‎CU 17 ANI ÎN URMĂ
‎Jim Helleman, în direct ‎pentru Știrile Channel 2 din fața
‎băncii Capital West, la intersecția ‎străzilor Main și Sixth.
‎Oameni înarmați până în dinți ‎au atacat banca acum trei ore
‎și au luat ‎un număr necunoscut de ostatici.
‎Du-i în spatele tejghelei!
‎Mă forțați să fac ceva ce nu voiam.
‎La dracu'!
‎Treci în grup cu ceilalți!
‎Am auzit un zvon.
‎Ce ai zis?
‎Am auzit un zvon, ‎că ți-ai împușcat prietenul în picior.
‎Ce dracu'?
‎Se aud focuri de armă din bancă.
‎Nu se știe dacă au fost răniți ostaticii.
‎Acolo, sus!
‎E cineva pe acoperiș! ‎Probabil de la forțele de ordine.
‎Se pare că unul dintre tâlhari ‎a fost aruncat din bancă!
‎Armele sunt pentru fraieri! ‎Bărbații adevărați folosesc cuțite!
‎Am văzut multe situații ca aceasta ‎și se pot agrava foarte rapid.
‎- Înapoi, ciudățeniilor! ‎- Ai grijă acolo sus!
‎- Înapoi, imediat! ‎- Să nu te rănești.
‎Sau ce?
‎Ce capsator amenințător!
‎Nu se mai vede mișcare de câteva minute,
‎dar vom rămâne în direct ‎ca să nu pierdem nimic
‎din această luare de ostatici ‎de la Banca Capitol West.
‎Chiar trebuie să fac asta?
‎Haide, Ben! Mai sunt infractori în seif.
‎Nu mă gândeam că voi face asta.
‎Acum îi vedem pe ostatici, sunt liberi.
‎E clar că sunt speriați, ‎dar sunt nevătămați.
‎Putem să mergem acasă?
‎Acum ies niște oameni.
‎Nu sunt răufăcătorii. ‎Aceștia sunt școlari
‎în uniforme, care au măști.
‎Sunt Jim Helleman de la Știrile Channel 2. ‎Cum ați intrat în bancă?
‎De ce nu mă pot juca cu ceilalți?
‎Am mai discutat asta, Numărul Șapte.
‎Mă tem că tu nu ai nimic special.
‎Da.
‎Lumea noastră se schimbă.
‎S-a schimbat.
‎Printre noi sunt oamenii ‎cu abilități speciale,
‎mult peste ceea ce este obișnuit.
‎Am adoptat șase astfel de copii.
‎Vă prezint prima promoție
‎a Academiei Umbrela.
‎Știrile Channel 9. Unde sunt părinții lor?
‎Au fost remunerați corespunzător.
‎Vă preocupă bunăstarea copiilor?
‎Evident!
‎Așa cum mă preocupă și soarta lumii.
‎Ascultă, moșule!
‎Dacă aș fi fost ucis ‎și unul dintre fiii mei,
‎fiii mei adoptați, ‎ar fi putut comunica cu morții,
‎m-aș fi gândit la...
‎Nu știu...
‎o declarație!
‎Să fac pe fantoma care ține un discurs.
‎Să spun tuturor cine e vinovat
‎și să-mi găsesc odihna eternă.
‎Odihna eternă!
‎Probabil e supraestimată.
‎Haide, Reggie!
‎Încă aștept...
‎Te rog?
‎Trebuie să mă trezesc!
‎Să-mi limpezesc mintea.
‎Haide!
‎Hai, mai repede!
‎Ai fost întotdeauna un nemernic ‎încăpățânat!
‎Nu știu ce faci tu,
‎dar eu vreau să beau ceva.
‎GENUNCHI
‎DEZARMAT
‎SCOS OCHII
‎Trei? Bine.
‎Copii, purtați-vă frumos
‎Așa spun când suntem împreună
‎Aveți grijă cum vă jucați
‎Ei nu înțeleg
‎Așa că fugim cât de repede putem
‎Ne ținem de mână
‎Încercăm să ne pierdem în noapte
‎Apoi mă iei în brațe
‎Și ne rostogolim pe pământ ‎Și tu spui
‎Cred că suntem singuri
‎Nu pare să mai fie nimeni în jur
‎Cred că suntem singuri
‎Nu auzim decât bătăile inimilor noastre
‎Uită-te la modul
‎În care trebuie să ascundem ceea ce facem
‎Ce ar spune
‎Dacă vreodată ar afla
‎Așa că fugim cât de repede putem
‎Ne ținem de mână
‎Încercăm să ne pierdem în noapte
‎Apoi mă iei în brațe
‎Și ne rostogolim pe pământ ‎Și tu spui
‎Cred că suntem singuri
‎Nu pare să mai fie nimeni în jur
‎Cred că suntem singuri
‎Nu auzim decât bătăile inimilor noastre
‎Cred că suntem singuri
‎Nu pare să mai fie nimeni în jur
‎Cred că suntem singuri
‎Nu auzim decât bătăile inimilor noastre
‎Tati! ‎Ce e?
‎- Nu te apropia! ‎- Nu mai spune!
‎Pare o distorsiune temporală.
‎Ori asta, ori o gaură neagră miniaturală. ‎- E diferență mare între ele, Paul Bunyan. ‎- La o parte!
‎Ce vrei...
‎Cu ce ne ajută asta?
‎Nu știu. Ai o idee mai bună?
‎Treceți în spatele meu!
‎- Da, în spatele nostru! ‎- Eu zic să fugim, haideți!
‎Îl mai vede cineva...
‎pe micul Număr Cinci sau doar eu îl văd?
‎NUMĂRUL 5 ‎NUMĂRUL 5
‎Rahat!
‎- Ce dată e azi? Data exactă! ‎- E 24.
‎- Din ce lună? ‎- Martie.
‎Bun.
‎Discutăm despre ce s-a întâmplat?
‎Au trecut 17 ani.
‎A trecut mai mult de atât.
‎Chestia asta nu-mi lipsea.
‎- Unde ai fost? ‎- În viitor.
‎- Apropo, e de rahat. ‎- Știam eu!
‎Trebuia să-l fi ascultat pe bătrân.
‎Una e să sari prin spațiu.
‎Salturile temporale sunt ‎ca aruncatul cu zarul.
‎Mișto rochie.
‎- Mulțumesc! ‎- Cum te-ai întors?
‎A trebuit să-mi proiectez ‎conștiința înainte
‎într-o versiune a mea care există, ‎sub formă de stare cuantică suspendată,
‎în toate momentele posibile ale timpului.
‎N-are nicio noimă.
‎Are, dacă te duce capul.
‎Cât ai stat acolo?
‎Patruzeci și cinci de ani... aproximativ.
‎Cum adică?
‎Ai 58 de ani?
‎Nu! Conștiința mea are 58 de ani.
‎Se pare că trupul meu are din nou 13 ani.
‎Cum e posibil așa ceva?
‎Delores spunea că ecuațiile ‎nu sunt corecte.
‎Pun pariu că acum râde.
‎Delores?
‎Am ratat înmormântarea, nu?
‎De unde știai?
‎Nu înțelegi că am fost în viitor?
‎Infarct, da? ‎- Da. ‎- Nu.
‎E plăcut să văd că nu s-a schimbat nimic.
‎Asta e? Asta ai de spus?
‎Ce-aș putea spune? Asta e viața.
‎Păi...
‎A fost interesant.
‎Rahat!
‎Sunt bucuros că tata nu m-a uitat.
‎Ți-am citit cartea.
‎Am găsit-o într-o bibliotecă ‎care nu era dărâmată.
‎Mi s-a părut bună. ‎Știind cum stau lucrurile.
‎Curajoasă, ai divulgat secretele familiei.
‎Sigur ți-a prins bine.
‎Mă urăsc acum.
‎Se pot întâmpla lucruri mai rele.
‎Adică ce a pățit Ben?
‎A fost rău?
‎FIE CA ÎNTUNERICUL DIN TINE ‎SĂ-ȘI GĂSEASCĂ PACEA ÎN LUMINĂ
‎S-a întâmplat ceva? ‎A murit tata.
‎Mai ții minte?
‎Da, evident.
‎Mama se simte bine?
‎Da.
‎Are nevoie să se odihnească. ‎Să-și revină.
‎Când ești gata, dragule.
‎Ar fi fost bine să fie vânt.
‎Vrea cineva să spună câteva cuvinte?
‎Bine, atunci.
‎În toate privințele,
‎Sir Reginald Hargreeves m-a făcut ‎ceea ce sunt azi.
‎Fie și numai pentru asta, ‎îi sunt îndatorat pe vecie.
‎Era stăpânul meu...
‎și prietenul meu.
‎Îmi va lipsi foarte mult.
‎- Lasă în urmă o moștenire complicată... ‎- Era un monstru.
‎Nu era un om bun, ‎iar ca tată era și mai rău.
‎Lumii îi e mai bine fără el.
‎- Diego! ‎- Mă cheamă Numărul Doi.
‎Știi de ce?
‎Fiindcă tatăl nostru
‎nu s-a obosit să ne dea nume reale.
‎A pus-o pe mama.
‎Vrea cineva ceva de mâncare?
‎Nu, mamă.
‎Bine.
‎Vreți să-i aduceți ultimul omagiu?
‎Dați-i drumul!
‎Dar măcar fiți sinceri despre cine a fost.
‎Ar trebui să taci.
‎Dintre toți, Numărul Unu, ‎tu ar trebui să fii alături de mine.
‎- Te avertizez! ‎- După tot ce ți-a făcut... ‎a trebuit să te trimită ‎la un milion de kilometri depărtare!
‎Diego, taci!
‎Atât de insuportabil i se părea ‎să te vadă!
‎Băieți! Încetați imediat!
‎Hai, barosane!
‎Încetați!
‎Lovește-l!
‎N-am timp pentru asta.
‎Hai, barosane!
‎S-a ales praful de statuia lui Ben.
‎Diego, nu!
‎Nu știi când să te oprești, nu?
‎Ai suficient material ‎pentru următoarea carte?
‎A fost și tatăl meu.
‎Mamă.
‎Hai înăuntru!
‎Haide! Da?
‎Pariez că-ți place asta.
‎Echipa la adevărata ei valoare.
‎Ca în vremurile bune.
‎Cea mai tare înmormântare.
‎Nietzsche a spus:
‎„Omul e o frânghie întinsă ‎între animal și supraom.
‎CU 17 ANI ÎNAINTE
‎O sfoară peste un abis. ‎E periculos să-l traversezi,
‎e periculos să te uiți în urmă, ‎să te oprești și să te sperii.”
‎Oricât ați încerca ‎să obțineți măreția individuală,
‎și trebuie să o faceți, ‎pentru că nu va veni de la sine...
‎trebuie să vă amintiți că nicio persoană ‎nu e mai puternică decât un grup.
‎Nu e corect! Numărul Cinci trișează!
‎S-a adaptat!
‎Legăturile dintre voi
‎vă fac mai puternici ‎decât dacă erați singuri.
‎Vă vor face imuni la durerea și greutățile
‎pe care lumea le va arunca asupra voastră.
‎Și credeți-mă când vă spun.
‎Viața va fi grea.
‎Va fi dureroasă.
‎Putem obține orice ‎dacă acceptăm împreună responsabilitatea.
‎Asta creează încrederea.
‎Împreună vă veți opune răului.
‎NUMĂRUL 7
‎Nu-ți pierde vremea.
‎Diego are dreptate, nu trebuia să vin.
‎Asta e casa ta, așa va fi întotdeauna.
‎Vrei să-ți chem un taxi?
‎Am chemat deja unul. Mulțumesc.
‎E pentru mine.
‎Sper că știi ‎că tatăl tău te-a iubit foarte mult...
‎în felul lui.
‎Păi, cam asta e problema, nu? ‎Ai grijă de tine.
‎Și tu la fel, dră Vanya.
‎Unde e Vanya?
‎A plecat.
‎- E păcat. ‎- Da.
‎Un cvartal întreg, 42 de dormitoare ‎și 19 băi,
‎dar nu găsesc un strop de cafea.
‎- Tata ura cafeina. ‎- Și copiii,
‎dar avea mulți.
‎Iau mașina.
‎Unde te duci?
‎Să iau niște cafea.
‎Știi măcar să conduci?
‎Știu să fac orice.
‎Cred că ar trebui să-l oprim.
‎Dar vreau să văd ce se întâmplă.
‎Bine. Ne vedem în zece ani, ‎când moare Pogo.
‎- Nu și dacă mori tu primul. ‎- Și eu te iubesc.
‎Noroc la următorul tău film!
‎Sper că va avea mai mult succes ‎decât căsnicia ta.
‎- Plecăm? ‎- Nu.
‎- Eu plec. Eu, singur. ‎- Minunat! Îmi iau bagajele.
‎Băi!
‎De câte ori închid ochii,
‎văd un hipopotam cu diaree ‎gata să se răhățească pe fața mea.
‎E îngrozitor.
‎Îngrozitor! ‎Nu!
‎Lasă-te pe spate!
‎GOGOȘĂRIA LUI GRIDDY
‎Scuze, era înfundată chiuveta. ‎Cu ce te servesc?
‎- Un ecler cu ciocolată. ‎- Sigur.
‎Îi aduc puștiului un pahar cu lapte?
‎Puștiul vrea cafea. Neagră.
‎Drăguț puști.
‎Bine.
‎Nu-mi amintesc ca locul ăsta ‎să fie o așa cloacă.
‎Veneam aici când eram mic.
‎Mă strecuram cu frații și surorile mele ‎și mâncam gogoși până vomitam.
‎Vremuri mai simple, nu?
‎Bănuiesc...
‎Plătesc eu. ‎Mulțumesc.
‎SERVICIU DE TRACTARE ISHMAEL ‎DESCHIS NON-STOP
‎Probabil cunoști bine orașul.
‎Sper. Conduc pe aici de 20 de ani.
‎Bine. Vreau să aflu o adresă.
‎Ce rapizi ați fost!
‎Credeam că am mai mult timp ‎până să mă găsească.
‎Bine, să ne comportăm ‎ca niște profesioniști, da?
‎Ridică-te și vino cu noi. ‎Vor să vorbească cu tine.
‎N-am nimic de spus.
‎Nu trebuie să fie așa.
‎Crezi că vreau să împușc un copil? ‎Să trăiesc cu asta pe conștiință?
‎Nu mi-aș face griji din cauza asta.
‎Nu vei mai trăi.
‎Imbecililor!
‎Când l-ai văzut vreodată pe tata ‎că nu-și purta monoclul?
‎Diego!
‎N-aș vrea să te întrerup ‎dintr-o posibilă cugetare,
‎dar haide, murim de foame!
‎Poftesc la...
‎ouă!
‎Nu!
‎E prea târziu pentru ouă.
‎Gofre?
‎Îți plac gofrele, nu?
‎Evident...
‎Tuturor le plac.
‎Împușcături în cvartalul 400, pe strada ‎Milton Avenue, la Gogoșăria lui Griddy.
‎Diego, ce bine că ni te-ai alăturat.
‎Am hotărât că vrem... gofre.
‎Vă las în stația de autobuz. ‎Trebuie să mă întorc la muncă.
‎Să rupi oase...
‎Să crăpi capete.
‎Să salvez vieți, dragă.
‎Iar mâncăm gofre înghețate.
‎NUMĂRUL 6 ‎BEN
‎(DECEDAT)
‎Aș putea găti ouă cu șuncă.
‎Încerc să nu mai mănânc așa mult porc.
‎- Iisuse! ‎- Pune-ți încuietori la ferestre.
‎Locuiesc la etajul doi.
‎Se pot cățăra violatorii. ‎Ești așa de ciudat.
‎E sânge? ‎N-am nimic.
‎De ce ești aici?
‎Am decis că ești singura ‎în care pot avea încredere.
‎- De ce eu? ‎- Pentru că ești normală.
‎Pentru că mă vei asculta.
‎Când am făcut saltul ‎și am rămas blocat în viitor,
‎- ...știi ce am găsit? ‎- Nu.
‎Nimic.
‎Absolut nimic.
‎Din ce mi-am dat seama, ‎eram singurul om în viață.
‎Nu mi-am dat seama ‎ce a exterminat rasa umană,
‎dar am găsit altceva.
‎Data când se întâmplă asta.
‎Lumea se termină în opt zile.
‎Și nu știu cum să oprim asta.