Brėkštanti aušra. 1 dalis
Vaikystė nėra laiko tarpas nuo vienokio iki kitokio amžiaus.
Vaikas užauga ir meta tai, kas vaikiška.
Vaikystė - tai karalystė, joje niekas nemiršta.
Džeikai! Džeikobai!
Filai!
Prasideda.
Tau tik reikia juos pranešioti.
Darau tai jau trečią dieną.
- Gal galiu eiti basa koja? - Ne!
Jokiu būdu.
Man tiesiog atrodo, kad visko per daug, supranti...
Suknelė, batai...
Viskas.
Ne, visko yra tiek kiek reikia.
Rytdiena bus tobula.
Kur juos padėti, vade?
Bet kurioje altoriaus pusėje.
- Kokio altoriaus? - Jūs net įsivaizduoti nesugebat?!
Tu! Keliauk namo ir numiegok grožio miego.
Tai įsakymas.
Gerai...
Tik tikrinu šaltakoję.
Mano kojos pakankamai šiltos.
Persigalvoti dar nevėlu.
O ką, tu jau galvojai viską atšaukti?
Tikrai?
Visą amžių laukiau, kad vesčiau tave, panele Svan.
Bet...
Ne viską apie save papasakojau.
Ką? Nesi skaistus?
Dabar manęs jau neatbaidysi.
Praėjus keliems metams, kai Karlailas mane sukūrė,
maištavau prieš jį.
Mane piktino jo troškimas, nepatenkinti mano apetito.
Kurį laiką, buvau vienas.
Norėjau žinoti koks jausmas kyla medžiojant.
Ką reiškia ragauti žmogaus kraują.
Visi mano nužudyti žmonės,
buvo pabaisos.
Toks buvau ir aš.
Edvardai, jie visi buvo žudikai.
Turbūt išgelbėjai daugiau gyvybių, nei atėmei.
Bela, tą patį kartojau sau.
Bet jie visi buvo žmonės.
Jiems mirštant žiūrėjau į jų akis ir mačiau koks esu.
Mačiau ką sugebu...
Ir ką sugebėsiu aš.
Kodėl šiąnakt man tai pasakoji?
Manei tai pakeis mano nuomonę apie tave?
Maniau, kad tai pakeis tavo nuomonę apie save.
Ir žmogų, kurį norėsi matyti, po metų, žiūrėdama į veidrodį.
Žinau, kad galiu.
Ir pasakysiu kodėl...
Nes galėjai tu.
Turėtum pasididžiuoti tuo nors kiek.
Tikiuosi, kad po metų,
žiūrėsiu į veidrodį ir matysiu panašų žmogų į tave.
Galėsiu būti drąsia, aukotis,
mylėti.
- Kas tai? - Nagi!
Vėluoju į savo bernvakarį.
Siųsk jį čia Bela arba ateisim jo pasiimt.
Tai šiame vakarėlyje bus striptizo šokėjų?
Ne, tik keli kalnų liūtai.
Galbūt keli lokiai.
Nesijaudink, Bela, grįšime laiku.
Gerai, eik, kol jie nenuniokojo mano namo.
Susitiksim prie altoriaus.
Aš busiu ta su balta suknele.
Skamba įtikinamai.
Ką aš sakiau apie grožio miegą?
Atleisk. Sapnavau košmarą.
Galbūt tai prieš vestuvinis jaudulys.
Reikia pagalbos?
Galiu sutvarkyti jos plaukus.
Tikrai?
Nereikia. Manęs nežeidžia tai kokį tu jaunikį pasirinkai.
Tik mano požiūris į mirtingumą.
Būtent.
Vestuvės, jos visus suartina!
Radai mūsų dukrą?
Ar čia universiteto baigimo kepurėlės?
Kaip kūrybinga!
- Greičiau keista. - Alisa? Bela?
Čia, mama.
Dievulėliau! Kokia tu graži!
Varge! Mano akių tušas.
Dėkui!
Čarli, ateik!
Tu tikra? Nenoriu sugadinti...
Žinau. Atrodau uždegančiai.
Pamanėm, kad tau reikia ko nors gražaus.
Ir ko nors seno.
- Jis tavo mamos. - Miela...
- Priklausė močiute Svan. - Bet safyrus pridėjome mes.
Jis labai gražus.
Labai ačiū.
Tai pirmoji tavo šeimos relikvija.
Kuri bus perduota tavo dukrai, o ji perduos jį savo dukrai.
Mama, myliu tave.
Negadink mano šedevro!
Ji teisi.
Ačiū.
Laikas suknelei!
- Nori ją pamatyti? - Aš tai noriu!
Jie turbūt giminaičiai.
Koks geno fondas!
Rimtai.
Tau čia kažkas yra.
Kaip manai ar Belos suknelė pritaikyta?
Džes, ji nėra nėščia.
Gerai! O kas kitas tekėtų būdamas 18?
Pasiruošus?
Tik neleisk man nukristi, tėti.
Niekada.
Ponios ir ponai, šiandien čia susirinkome,
tapti Edvardo Kaleno ir Belos Svan
santuokos liudininkais.
Prašau kartoti paskui mane.
"Aš, Edvardas Kalenas..."
Aš, Edvardas Kalenas...
"Imu tave, Bela Svan."
Imu tave, Bela Svan.
Saugoti ir gerbti.
Turte ir skurde.
Kai sveikata tvers ar ligos suims.
Mylėti.
Branginti.
Kol abu gyvensime.
Sutinku.
Myliu tave.
Maniau bus didesnis.
- Sveiki! - Sveiki.
Kalbėjom apie tai kaip čia viskas gražu.
Dėkui. Nemanot, kad visko per daug?
- Ne! - Visai, ne.
Sveikas! Malonu tave matyti.
- Džiaugiuosi dėl tavęs. - Dėkui!
Tikiuosi būsi laiminga, Bela.
Dėkui, Bili.
Girdėjai ką nors iš jo?
Aš tikras, kad Džeikas tau linki geriausio.
Aš planuoju nusigert.
Jie pilsto neblogą šampaną. Sju, nori taurės?
Nebent gazuoto vandens.
Skamba puikiai.
Bela!
- Sveikinu! - Ačiū.
Eleizara ir Karmen, taip?
Tai mūsų pusseserės iš Aliakas. Tanija ir Keitė.
Labai daug apie tave girdėjom!
Sveika atvykus į šeimą.
Ačiū.
Irina.
Ateik susipažinti su Bela.
- Negaliu. - Tu prižadėjai.
Jie pakvietė vieną iš jų...
Irina, jis mūsų draugas.
Jie nužudė Lorentą.
Jis bandė nužudyti Belą.
Netikiu tuo. Jis norėjo būti tokiu kaip mes.
Gyventi taikoje su žmonėmis...
Kartu su manimi.
Užjaučiu.
Irina!
Neužimkime nuotaikos per ilgai.
- Sveikinu! - Ačiū.
Atleisk.
Kokios vestuvės be šeimyninės dramos?
Atleiskite. Jis įjungtas?
Sveiki!
Norėčiau pasiūlyti tostą.
Už savo naują seserį.
Bela, tikiuosi per aštuoniolika metų išsimiegojai,
nes daugiau miego negausi.
Bela buvo tokia kaip visi kiti,
užhipnotizuota Edvardo.
Arba "Plaukuočio" kaip jį vadina.
Staiga, Edvardas įsižiūri Belą.
Nors ne ji tinklinio komandos kapitonė.
Juokauju.
Arba Studentų Tarybos prezidentė.
Edvaras bus geras vyras.
Žinau tai, nes...
Esu policininkas.
Kai ką žinau užtikrintai.
Žinau kaip medžioti ką nors
iki pasaulio krašto.
Dabar, kai esi mano sesuo...
Turėsi pamiršti savo bjaurėjimąsi mada.
Ir žinau kaip naudotis ginklu.
Sijonai, aukštakulniai, rankinės.
Norėčiau padėkoti Renė ir Čarliui
už tai, kad šiam pasauliui ir mums suteikė
tokį nuostabų žmogų.
Mes branginsim ir saugosim ją amžinai.
Nepaprasta,
sutikti ką nors su kuo gali dalintis siela.
Kuris tave priima tokį koks esi.
Atrodo tokio žmogaus laukiau labai ilgą laiką,
žmogaus kuris mane suprastų visiškai.
Su Bela...
Būtent taip ir jaučiuos.
Siūlau tostą už savo nuostabią nuotaką.
Su tavim joks laiko tarpas nebus per ilgas,
bet pradėkim nuo amžinybės.
Atvyko dar viena tavo dovana.
Ką?
Eime...
Kokia vestuvių dovana gali būti čia?
Tiesiog ši vieta nuošalesnė.
Geriausias draugas neturėjo laiko nusipirkti smokingui.
Džeikobai!
Džeikobai.
Sveikas!
- Sveika, Bela. - Sveikas.
Iš tavo pusės tai buvo malonu.
Toks jau aš esu.
Paklausiu ar Rozali nori pašokti.
Atleisk, kad kurį laiką manęs nebuvo.
Tai nesvarbu.
Dabar viskas puiku.
Nori su manim pašokti?
Kur buvai?
Jau norėjau skelbti tavo paiešką.
Daugiausia šiaurės Kanadoj.
Berods.
Keista buvo grįžus namo vaikščioti dviem kojom.
Su rūbais.
Pamiršau daug žmogiškų dalykų.
Tau patogu...
Čia būti?
O ką? Bijai sugadinsiu tavo vakarėlį?
Juk nesi vienintelė.
Jau turėčiau pagalvoti apie atsisveikinimą.
Neturėtum verkti, Bela.
Per vestuves verkia visi.
Tokią tave aš atsiminsiu.
Rausvai skruostais,
su dvejomis kairėmis kojomis...
Plakančia širdimi.
Tai greitai aš tau būsiu mirusi?
Ne.
Atleisk.
Tik bandau pamaloninti paskutinę tavo kaip žmogaus naktį.
Tai nėra paskutinė mano naktis.
Ką? Maniau...
Nenorėjau praleisti savo medaus mėnesio vartydamasi iš skausmo.
O kokia prasmė?
Su juo vistiek nepatirsi tikro medaus mėnesio.
Jis bus toks pat tikrais kaip bet kuris kitas.
Nesveikas pokštas...
Tu juk juokauji?
Ką? Kol dar busi žmogus?
Juk tu nerimtai. Nesakyk, kad esi tokia kvaila?!
Tai tikrai ne tavo reikalas.
- Ne, tu negali. - Džeikai...
- Paklausyk, Bela. - Paleisk!
Džeikobai, nusiramink.
Išprotėjai? Tu nužudysi ją!
- Džeikobai, eik iš čia. - Paleisk mane!
Užteks, Džeikobai!
Nesikišk, Semai.
Nepradėk ko nors, ką pabaigti teks mums.
- Ji mirs! - Tai nebe mūsų reikalas.
Eime, Setai!
- Tikrai, pasielgiau kvailai. - Ne, viskas gerai.
Jie jau turbūt bus mūsų pasigedę. Geriau eime atgal.
Jis nesako kur tave vešis?
Ne, tai staigmena.
Na, užsidėk skrybėlę ir pasinaudok kremu nuo saulės.
- Pasirūpink savimi. - Būtinai.
Gerai.
Myliu tave, Bela.
Myliu tave!
Labai.
Ačiū.
Viskas supakuotą ir paruošta.
Puiku.
- Nueisiu pas jį. - Taip.
Tėti...
Bus keista...
Nebegyvensi pas mane.
Taip...
Man irgi bus keista.
Žinai, kad vistiek jie visados liks tavo namais, taip?
Myliu tave, tėti.
Amžinai.
Aš taip pat tave, Bela.
Visada mylėjau ir mylėsiu. Aš taip pat tave, Bela.
Visada mylėjau ir mylėsiu.
Gerai...
Keliauk. Nepražiopsok skrydžio.
Kad ir kur keliauji.
Gerai...
Iki.
Pasiruošus?
Taip, pasiruošus.
Mes neliksim Rio?
Ne, tik pravažiuosim.
Mes dar toli?
Tai Esmės sala.
Ji buvo dovana nuo Karlailo.
Tai būtina?
Tokia tradicija.
Nori apsidairyti?
Pavargai?
Nori paplaukioti?
Taip, skamba smagiai.
Man reikėtų kelių žmogiškų minučių.
Nevėluokit, pone Kalen.
Gerai...
Alisa!
Nebūk bailė.
Tu tokia graži!
Pažadėjau, kad pabandysiu,
bet jei nepavyks...
Aš tavimi pasitikiu.
Viskas gerai.
Ar labai susižeidei?
Ką?
Ne, Bela. Žiūrėk.
Net neįsivaizduoju kaip aš apgailestauju.
Aš nė kiek.
Tikrai. Viskas gerai...
Nesakyk taip.
Tiesiog, nesakyk.
Ne, tu nesakyk!
Negadink to.
Aš jau sugadinau.
Kodėl tu nematei kokia aš laiminga?
Arba kokia buvau, prieš penkias sekundes.
Dabar iš tiesų supykau.
Ir turėtum ant manęs pykti.
Žinojom, kad bus sunku.
Manau, kad mums pavyko nuostabiai.
Man tai buvo nuostabu.
Dėl to tu jaudiniesi?
Kad aš tuo nesimėgavau?
Žinau, kad tau tai ne tas pats, bet
žmogui...
Neįsivaizduoju ar kas nors tai yra daręs geriau.
Ši naktis buvo geriausia per mano egzistenciją.
Tu pats geriausias.
Daugiau tu manęs neliesi, taip?
Juk tu žinai, kad aš ne apie tai.
Pagaminsiu tau pusryčius.
Aš laimėjau.
Bela.
Turėjai košmarą?
Ne.
Tai tik buvo sapnas.
Labai malonus.
Kodėl tada verki?
Nes norėčiau, kad jis būtų tikras.
Papasakok man.
Bela, aš negaliu.
Prašau...
Galbūt jie pasakyk, kad įvyko avarija.
Arba, kad ji nukrito nuo uolos.
Bent jau aš iš to gausiu vieną dalyką.
Ne, negausi.
Kalenai nepavojingi nei šiam miesteliui, nei genčiai.
Jis ją nužudys arba pervers.
- O sutartis sako... - Sprendžiu aš, Džeikobai.
Sprendžiu aš.
Jei nori, kad viskas būtų kitaip, reikėjo tapti vadu.
To atsisakymas tąkart atrodė gera mintis.
Džeikai, tikrai manai, kad galėtum nužudyti Belą, jei ji grįžtu vampyre?
Ne. Jis priverstų tai padaryti viena iš mūsų... Džeikai, tikrai manai, kad galėtum nužudyti Belą, jei ji grįžtu vampyre?
Ne. Jis priverstų tai padaryti viena iš mūsų...
Užsičiaupk, Lėja.
Gal jau galėtum baigti?
Juk vistiek neturi jai įspaudo.
Bent jau jie atrodo laimingi.
Atrodo yra žmonių kuriems sekasi.
Sekasi?
Nė vienas iš jų nebe priklauso sau.
O kas nesveikiausia?
Jų genai jiems sako, kad jie laimingi.
Jei rasi įspaudą, galiausiai pamirši Belą.
Noriu pasakyti, kad būti laimingam bet kokiu būdu
geriau nei gailėtis to ko negali turėti.
Bela, čia mūsų namų tvarkytojai, Gustavas ir Korė.
Čia mano žmona Bela.
Malonu susipažinti.
Manau turėtumėm juos palikti dirbti savo darbo.
Kas ten buvo?
Ji dėl tavęs bijo.
Kodėl?
Nes aš čia, o tu čia visai viena.
Ji apie tave žino?
Įtaria.
Ji iš Takuno genties.
Jie turi legendų apie kraują siurbiančius demonus,
kurie maitinasi gražiomis moterimis.
Monstras.
"Išėjau medžioti, grįšiu tau dar nespėjus atsibusti" - Edvardas.
Vėluoji...
Bela.
Neik čia.
Tau nebūtina to matyti.
Kai sveikata tvers ar ligos suims, atsimeni?
Tai turbūt dėl vištienos.
Paduok mano rankinuką.
Kas?
Kiek dienų praėjo nuo vestuvių?
Keturiolika, o ką?
Pasakysi man kas dedasi?
Man vėluoja.
Vėluoja periodas.
Tai neįmanoma.
Taip gali būti?
- Alisa. - Bela, tau viskas gerai?
- Nesu tikra... - Kas yra? Kas nutiko?
- Tiesiog... - Ką?
- Alisa, ką matei? - Karlailas nori su tavimi pasikalbėti.
Bela, kas vyksta?
Nežinau, jaudinuosi. Ar vampyrams gali būti šokas?
- Edvardas sužeistas? - Ne.
Žinau, kad tai neįmanoma, bet manau, kad aš nėščia.
Karlailai, prisiekiu, kažkas ką tik many sujudėjo.
- Tai įmanoma? - Nežinau.
Ką jis sako?
Kuo greičiau grįžti namo, tuo greičiau išsiaiškinsim.
- Tuoj pat turit grįžti atgal. - Būtinai.
Na?
Po galais...
Nori nori įsitikinti, kad tu vis dar gyva.
Ką su ja padarei?
Ką apie tai žinote?
Žinau, kad tu esi demonas!
Tu ją pražudei.
Ką?
Legendos, atrodo ji tai yra mačiusi.
Prašau.
Pasakyk kaip man jai padėti.
Tu tik pabloginsi viską.
Maldauju.
Padarysiu bet ką.
Aš ją myliu.
Prašau.
Pasakyk man, kaip jai tai išgyventi.
Mirtis.
Neleisiu žaloti tavęs.
Karlailas tą daiktą ištrauks.
Tą daiktą?
Palauk čia.
- Klausau. - Rozali.
Bela?
Man reikia tavo pagalbos.
Sveikas, sūnau.
Kas vyksta?
Bela jam skambino.
Kurį laiką tavęs nemačiau.
- Tau viskas gerai? - Girdėjai ką nors iš Belos?
Jie prailgino kelionę.
Atrodo ji pasigavo virusą.
Nenorėjo, kad grįžtu kol nepasijus geriau.
Ji serga...
Ji man sakė nesijaudinti, bet ji kalbėjo...
Nežinau... Keistai.
Jai viskas bus gerai, Čarli.
Pavalgykim.
Džeikobai.
Nesikišk...
- Tai tiesa? - Sveikas, Džeikobai. Kaip tu?
Sakyk viską tiesiai.
Džeikai, čia tu?
- Ji čia? - Jie grįžo prieš dvi savaites.
Džeikai...
Džiaugiuosi, kad atėjai.
- Jau esi pakankamai arti. - Kas tau negerai?
Raus, viskas gerai.
Atrodai siaubingai.
Man taip pat malonu tave matyti.
Pasakysi kas tau negerai?
Raus, padėsi man?
Tai tavo darbas!
Net nežinojau, kad tai įmanoma.
- Kas yra? - Nesame tikri.
Ultragarsas ir adatos nepraeina pro embriono cistą.
Nematau vizijų susijusių su Bela...
Ir nebematau jos ateities.
Peržiūrėjom legendas, bet nėra ko nors labai aiškaus.
Žinoma, kad vaisius stiprus ir greitai auga.
Tai ne tavo reikalas, šunie!
Raus!
- Šie barniai Belai nepadės. - Vaisius jai nepadės.
Ištark tai, Alisa. "Kūdikis." Tai tik kūdikis.
Galbūt.
Karlailai, turi ką nors daryti.
Ne.
Tai nei jo, nei kurio nors iš jūsų sprendimas.
Džeikobai, turiu su tavimi pasikalbėti.
Visados žinojau, kad sunaikinsi ją.
Ji mano, kad Karlailas gali ją perversti paskutinę minutę.
Kaip tai padarė su manimi ir Esme.
- O gali? - Galimybė nėra didelė.
Jei jos širdis neišlaikys...
Džeikobai, turi kai ką dėl manęs padaryti.
Dėl jos...
Tarp jūsų yra ryšys kurio aš niekada nesuprasiu.
Galbūt gali su jas pasikalbėti,
priversti ją persigalvoti.
Gali ja išgelbėti.
O jei nesugebėsiu?
Jei ji mirs,
gausi tai ko visada norėjai...
Progą mane nužudyt.
Raus, man viskas gerai. Tikrai.
Edvardas atsiuntė tave manęs atkalbėti?
Panašiai...
Nežinau, kodėl jis mano, kad manęs paklausysi,
nes niekada neklausei.
Nuo kada tu su blondine esat geriausios draugės?
Raus supranta ko aš noriu.
Ką sau galvoji, Bela?
Rimtai.
Žinau, kad viskas atrodo baisiai,
bet taip nėra.
Tai kaip stebuklas.
Galiu jį jausti.
Taigi tai kerintis kūdikis.
Atleisk, nežinojau. Turėjau atsinešti balionų.
Tai tik spėjimas.
Bet kai įsivaizduoju matau berniuką.
Pažiūrėsime!
- Tu to nepamatysi. - Džeikai, aš ištversiu.
- Aš pakankamai stipri. - Nereikia!
Gali tai sakyti tam krauja siurbiui, bet manęs neapkvailinsi.
Matau ką tas daiktas daro su tavimi.
- Tai žudikas, Bela! - Tu klysti.
Kai mirsi, kokia tada bus prasmė?
Tai, kad aš myliu tave, tu myli jį.
Ar tai tik nors kam nors?
Nes aš tikras, kad niekam.
Paklausyk manęs, Bela...
Prašau.
Nedaryk to...
Gyvenk, gerai?
Prašau.
Džeikai, viskas bus gerai.
Džeikai, neišeik.
Žinau kaip tai baigsis.
Nenoriu to matyti.
Džeikai, aš galiu...
Nedaryk to...
Tai ne tavo reikalas, šunie!
Džeikai, neišeik...
Tai tavo darbas...
Viskas bus gerai...
Vaisius Belai - negerai.
Žinau kaip tai baigsis.
Jis tave žudo...
Džeikai!
Tai tiesa, Džeikobai?
Jis greitai auga.
Tai nėra natūralu!
Pavojinga!
Išsigimėlis! Šliužas!
Mūsų žemėje.
Negalime to leisti!
Turime apsaugoti gentį!
Jie nesugebės suvaldyti troškulio padaro, kurį nori atvesdinti.
Visi žmonės pavojuje.
- Mes pasiruošę. - Mes tai sutvarkysime!
Dabar?
Turime sunaikinti jį prieš jo gimimą.
Nužudyti Belą?
Jos pasirinkimas paveiks mus visus.
Bela žmogus. Turime ją saugoti.
Ji ir taip miršta!
Šiąnakt turime kovoti su tikrais priešais.
Šiąnakt?
Tu kovosi su mumis, Džeikai.
Ne!
Aš Efraimo Bleko vaikaitis!
Aš vado anūkas!
Gimiau ne tam, kad klausyčiau tavo ar kieno nors kito įsakymu.
Nesijaudink. Mūsų neseka.
Ką tu čia darai?
- Išėjau iš Semo gaujos. - Eik namo, Setai.
- Aš su juo nepasiliksiu. - Pasiliksi!
Aš nejuokauju. Dink iš čia.
Tai įsakymas?
Ir aš turėsiu nusilenkti?
Aš niekam neįsakinėju.
Tiesiog noriu tai daryti vienas, gerai?
Puiku!
- Aš tau padėsiu. - Ne, nepadėsi!
Jei Semas ateis Belos,
ar būsi pasiruošęs kovoti prieš savo brolius?
Seserį?
Jei taip teisingiausia.
Nesvarbu...
Eisiu įspėti Kalenų.
Daryk ką nori.
Argi ne šaunu?!
Dviejų žmonių gauja.
- Du prieš visą pasaulį. - Tu mane erzini, Setai.
Aš užsičiaupsiu.
Sugebėsiu.
Pasiruoškit.
Jie ateis Belos.
Jie jos nepalies.
Sutinku.
Varge, galiu juos užuosti iš čia.
Ką tu čia po galais darai?
Neleisiu savo mažajam broliukui žūti.
Eik iš čia, Lėja! Galiu savimi pasirūpinti.
Tau tik taip atrodo, bet ir taip aišku, kad tau reikia auklės.
Abudu, užsičiaupkit.
- Semas tave atsiuntė? - Jis net nežino, kad išėjau.
Manau ką tik sužinojo.
Džeikai...
Žinau kokie jo planai.
Semas neteko netikėtumo veiksnio
ir nenori jūsų pulti dėl to, kad mūsų daugiau.
Todėl jis nepuls tiesiogiai.
Jis apsups šią vietą ir lauks savo progos.
Be kovos jis čia neįžengs.
Jokių kovų.
- Jis nelaužys sutarties. - Ta sutartis nieko neverta.
- Bent jau Semui. - Bet ne mums.
Karlailai, mes nemedžiojom savaitėmis.
Pamedžiosim.
Labai mums padėjai, Džeikobai.
Dėkui.
Žinau, kad jie ten kažkur,
bet nebegaliu jų girdėti.
Labai tylu...
Aš jų taip pat nebegirdžiu.
Nuo pat tos sekundės kai nusprendžiau išeiti.
Tai malonu.
- Žinai, kad negali čia pasilikti. - Aš...
Negali būti su Kalenais.
Per daug jų nekenti.
- Tu nesupranti manęs. - Man ir nereikia.
Turiu tik sekti tave.
Setas tavęs čia nenori matyti.
Aš taip pat.
Būti nepageidaujamai man įprasta.
Klausyk, aš nesimaišysiu tau.
Padarysiu ko panorėsi, tik negrįšiu į Semo gaują
ir nebūsiu apgailėtina buvusia mergina, nuo kurios jis net negali pabėgti.
Tu net nežinai kiek kartų norėjau ant ko nors pajusti įspaudą...
Ant bet ko...
Tik nutrauk ryšį...
Gerai...
Apžiūrėsiu teritoriją.
Pasaugosi mano užnugarį?
Ačiū.
Lūžo tavo šonkaulis,
Bet nėra šipulių.
Niekas nepradurta.
- Kol kas... - Edvardai.
Jis laužo jos kaulus.
Tas daiktas žudo tave iš vidaus.
Karlailai, pasakyk jai tai ką sakei man.
Pasakyk jai.
Karlailai, pasakyk man.
Viskas gerai.
Vaisius nesusiderina su tavo kūnu.
Jis per daug stiprus.
Jis tau neleidžia priimti reikalingų maistinių medžiagų.
Jis kas akimirka tave naikina ir aš negaliu to sustabdyt.
Tokiu tempu, tavo širdis sustos prieš gimdymą.
- Išsilaikysiu kiek įmanoma ilgiau... - Bela...
Dabar padėtis yra tokia iš kurios nėra išeities.
Supranti?
Apgailestauju.
Edvardai, atleisk.
Be tavęs negaliu gyventi.
Turėsi dalelę manęs.
Jam tavęs reikės.
Tu tikrai manai, kad galėsiu mylėti
ar bent pakęsi daiktą, kuris tave nužudys?
Tai ne jo kaltė.
- Turi su tuo susitaikyti. - Nes tu man nepalikai pasirinkimo!
Bela, mes turėjom būti partneriais, pameni?
Bet tai tu nusprendei viena.
Nusprendei palikti mane.
- Nežiūrėk į viską taip. - Aš kitaip visko nematau.
Nes būtent aš tavęs neteksiu.
O aš to nesirinkau.
Nesirinkau.
Tau šalta?
Viskas gerai.
Nedaryk to.
Ką?
Šypsaisi taip, lyg būčiau mėgstamiausias tavo žmogus pasaulyje.
Esi vienas iš jų.
Viskas puiku, kai tu čia, Džeikai.
Turime rasti būdą kaip ją pamaitinti.
- Jei tik galėčiau matyti vaisių... - Kūdikį.
Galbūt galėčiau suprasti ko jis nori.
Manau tu teisus.
Džeikobui ką tik kilo mintis.
Tai buvo ne mintis, o pašaipus komentaras.
Apie ką tu galvojai?
Kad jis turbūt ieško kur suleisti savo dantis.
Jis ištroškęs?
Žinau tą jausmą.
Jei jis to trokštą, jam gyvūno kraujas netiks.
Turiu O neigiamo kraujo Belai.
Eime.
Pala! Versite ją gerti jį?
Tai greičiausias būdas patikrinti teoriją.
Jei tik tu sutinki su tuo.
Išbandysiu bet ką.
Pala...
Manau apsivemsiu.
Taip turėtų būti lengviau nuryti.
Skonis...
Geras.
Tavo pulsas iškarto stiprėja.
Veikia.
- Skambi geriau. - Taip ir jaučiuos.
Jaučiuosi daug geriau.
Dėl viso šio reikalo taip ir užtrukot?
Panašiai...
Vedybinis gyvenimas klostosi gerai?
Edvardas vis dar vaikšto vandeniu ir panašiai?
Taip, bet dabar viskas kitaip.
Svarbiausia, kad tau geriau ir, kad greitai grįši namo, taip?
Tėti, neišsigąsk,
bet...
Aš važiuosi į medicinos centrą, Šveicarijoj.
Ką?! Tu nevažiuosi į Šveicariją!
- Juk sakei, kad tau geriau! - Taip ir yra.
Ne, Bela, aš atskrendu.
Tai labiau panašu į spa.
Ir aš tikra, kad jausiuosi geriau, kai būsiu ten.
Bela, ne...
Tėti, nevažiuok.
Įsivaizduok mane sveiką.
Lyg aš sėdėčiau ant lovos su tavimi ir valgyčiau picą.
Nori, kad įsivaizduočiau?
Sako padeda.
Tiesiog įsivaizduok tai.
Tokią mane kokia buvau.
Jaučiuosi geriau.
Tėti, turiu eiti, gerai?
Bela...
- Myliu tave. - Bela...
Atleisk, kad pykau.
Aš irgi būčiau pykus.
Palikau tave vieną.
Santuoka.
Sakoma, kad pirmi metai sunkiausi.
- Kas tai buvo? - Ką?
Atrodo kažką girdėjau.
Pasakyk dar ką nors...
Pavyzdžiui?
Edvardai, kas vyksta?
Jam patinka tavo balsas.
Gali jį girdėti?
Jo mintis.
Jam patinka ir mano balsas.
Ką?
Ką girdi?
Tai labai keista...
Maniau, kad jis panašus į mane, bet labiau į tave.
Geras ir tyras.
Jis laimingas.
Žinoma, kad laimingas.
Kaip galėtų būti kitaip?
Labai tave myliu!
Ką girdi dabar?
Jis tave myliu, Bela.
Dieve mano!
Džeikobai.
Paskutinis?
Bela gali gimdyti rytoj.
Jai reikia daugiau kraujo.
Tau reikia pasimaitinti.
Turi būti stiprus. Šiąnakt turime pasimaitint.
Karlailai, dabar tu priešas.
Semas nedels. Jūs būsit išžudyti.
Emetas eis su mumis.
- Jo neužteks. - Neturime pasirinkimo, Džeikobai.
Padarysime viską, kad išgelbėtume ją, turime bent pabandyti.
Rizikuotumėt savo gyvybėmis dėl jos?
Žinoma.
Bela dabar mūsų šeimos dalis.
Taip.
Matau.
Tai tikra šeima.
Kaip ir ta kurioje gimiau aš.
Žinau ką turiu padaryti.
Džeikai, jie ateina!
- Žinau. - Turime transformuotis.
Taip neapsiginsim.
Jie žiūrės į mus kaip į priešus.
Noriu pasikalbėti!
Būtų lengviau jei galėčiau girdėti ir tave.
Čia nebe tavo teritorija.
Kaip tavo nauja šeima?
Baigei?
Eisi namo, Džeikai?
Ne, kol nebaigsiu.
Kaip suprasti?
Noriu, kad Semas pasiimtų Lėją ir Setą.
Ką? Jokiu būdu!
Tylos.
Noriu, kad jie būtų saugūs ir, kad tai baigtųsi.
Reikia, kad Semas palauktų, kol Bela bus atskirta nuo problemos.
- Nori pasakyti kol ji mirs? - Ramiai, Polai.
Ir kas tada?
Pasakyk Semui, kad kai ateis laikas,
aš pats sunaikinsiu tą padarą.
Džeikai!
Aš vienintelis tą galintis.
Jie manimi pasitiki.
Tu mus apgavai!
Ačiū.
- Viskas praėjo gerai? - Taip.
Gerai.
Sveikas...
Viskas gerai?
Taip. Juk ne aš nešioju demoną.
Tai svarbu, Bela.
Pasakyk Džeikobui ką nusprendei.
Kas dabar?
Raus nori, kad ji sugalvotų kitokį vardą.
Jai jie nepatinka.
Aš tavo pusėj, kad ir kokį vardą pasirinktumei.
Jie nėra tokie blogi.
Jei berniukas tada Eidžei.
Edvardas-Džeikobas.
Gerai, šitas nėra toks prastas.
Pasakyk jam mergaitės vardą.
Galvojau apie mūsų mamų vardus.
Renė ir Esmė.
Pagalvojau apie Renesmę.
Renesmė?
Per daug keistas?
Nėra per daug keistas.
Jis puikus!
Ir unikalus.
Jis puikiai tinka šiai situacijai.
Man patinka Renesmė.
Jam jis patinka.
Rozali, paduok morfiną.
Karlailas sako, kad placenta atsiskyrė.
- Jis atbėga kiek galėdamas greičiau. - Mes turime tai padaryti.
Raus, palauk kol suveiks morfinas.
Nėra laiko. Jis miršta.
Traukit jį, tuoj pat!
Pažiūrėk į mane, Bela.
Rozali, ne!
Alisa, išvesk ją iš čia.
Rozali!
- Gelbėk ją! Turi ją perverst! - Tik ne su kūdikiu viduj.
Turiu pirma jį ištraukt.
Susikaupk. Neleisk širdžiai sustoti.
Jis dūsta!
Tai Renesmė!
Tu labai graži!
Bela?
Bela?!
Džeikobai, paimk kūdikį.
Patrauk tą daiktą nuo manęs.
Edvardai.
Aš ja pasirūpinsiu.
Garbės žodis, man viskas gerai.
Kas tai?
Mano nuodai.
Turėtų veikti.
Nagi, Bela.
Nagi.
Aš tavęs nežudysiu...
Tai būtų per daug lengva.
Tu nusipelnei su tuo gyventi.
Ji neištvėrė...
Tu nemirei...
Nagi!
Ne. Tai turi suveikti.
Prašau, prašau...
Grįžk pas mane, prašau...
Bela, prašau.
Man nesvarbu ką jis padarė.
Vis tiek jis mano sūnus.
Atleisk, Bili.
Tik pamaniau, kad turi žinoti.
Bela negyva.
Tas daiktas ją nužudė.
Eime!
Tai kaip gravitacija.
Visa trauka tik apie ją.
Staiga, nebelieka žemės.
Padarytum bet ką,
būtum bet kuo kuo jai reikia.
Draugu.
Broliu.
Gynėju.
Alisa! Džasperai!
Tau viskas bus gerai.
- Mūsų per mažai. - Gerokai...
Neleisiu jiems liesti mano šeimos.
Baikit! Tai baigta.
Jei nužudysit ją, nužudysit mane.
Džeikobas gavo įspaudą.
Jie negali jos liesti.
Negalima liesti to, ant ko vilkas gauna įspaudą.
Tai pagrindinis jų įstatymas.
Ji neturėtų būti tokia rami.
Tai dėl morfino.
- Galbūt per vėlu. - Ne, Edvardai.
Paklausyk jos širdies.
Tekstą vertė maškėbmw
Jis nuo Karlailo.
Žodis rašomas su K raide, brangioji Bjanka.
Jo būrys turi naują narį.
Tai padidina jo galią.
Ne tik rašyba, bet ir gramatika.
Bent jau baigtas mūsų ir Kalenų ginčas.
Baigtas?
Dievulėliau, ne...
Mūsų ginčas pakils virš įprasto, žmogui, lygio.
Ir dėl kogi dabar?
Maniau supratai?
Jie turi kai ką ko aš noriu.