www.titlovi.com
Hej!
Ovo nije pljačka. Ja sam iz budućnosti!
I ceo svet...
ide u pogrešnom pravcu. Potpuno pogrešnom.
Nisam dovoljno zanimljiv? -Alo, bre!
Ne da vaša budućnost nije sjajna,
nego ulazite u najmračniji period.
Sve ovo je velika greška. -Zovite policiju!
Društvene mreže su vam oduzele dignitet i pretvorile vas u decu.
Vaša fašistička selfi kultura vam je oduzela moć kritičkog razmišljanja.
Stoj! Niko ne odlazi!
Slušajte me. Ovo je važno.
Dobro. Idemo.
Imam bombu.
Ovo su sve bombe. Ima ih na pretek.
Priđete li bliže, ili pokušate da pobegnete, sve ću nas razneti.
Da li ste sada dovoljno uplašeni? Odlično. Sedite. Raskomotite se.
Gospodine, da vi. Sedite.
Sedite. Hajde. Imamo heroja.
Sedi. Sedi, jebote!
Kako rekoh, iz budućnosti sam. Budućnost koja je skroz sjebana.
I čik pogodite? Za sve ste vi krivi.
Ne mislim na vas ovde konkretno, nego na vaše savremenike.
Svi ste podjednako odgovorni. Ja sam došao da to ispravim.
Sve je počelo sa jutarnjim čačkanjem telefona.
U početku, ljudi bi ustali i proverili mejlove u krevetu.
Bacili pogled na Fejsbuk, Tviter, X, Y, Z, kako god već.
Nekoliko minuta. Ništa strašno.
Ali jutarnje čačkanje se odužavalo.
Na kraju su ljudi prestali da ustaju iz kreveta.
Društvo se raspalo.
Ljude su morali da hrane cevima i kateterima.
Medicinska industrija je cvetala, ali su svi ostali tonuli.
Niko nije ni primetio da je svetu došao kraj.
Slušate li vi mene uopšte?
Da te nešto pitam.
Gde su nestale knjižare? Upravo.
Šta si uradila kada su prodavnice ploča počele da se zatvaraju?
Ništa. Nisi prstom makla.
Vreme je za kviz. Zna li neko broj telefona?
Kladim se da niko više ne zna napamet brojeve telefona.
Progres je progres samo ako znači poboljšanje.
U protivnom je greška.
Čovečanstvo je i ranije pravilo greške. Hitler, trotineti...
Neko mora da nas izvede na pravi put.
Da kaže: "Ne, deco, grešite, ovo nije pravi način."
Zato sam ja ovde. Tražim regrute, vojnike.
Ljude koji nemaju šta da izgube i svaki razlog da se bore.
U ne tako dalekoj budućnosti pojavljuje se veštačka inteligencija
koja će uništiti čitavu ljudsku civilizaciju.
Ali ona može biti sprečena. Čovečanstvo se može spasiti.
Revolucija počinje ovde.
Ovo nije šala.
Ovde počinje.
U Normu u Los Anđelesu.
U ovom lokalu su ljudi koji će mi se pridružiti u revoluciji
i spasiti čovečanstvo.
Odabraću pravu grupu i trijumfovaćemo.
Ovo je 117. put da sam ovde.
Držim isti govor. Možete to da zamislite?
117 puta sam pokušao da doprem do vas.
Kao u tvom omiljenom filmu, Džime, Dan mrmota.
To ti je omiljeni film, zar ne? -Da.
Da. -Je li?
Kako si... -Ovu noć sam prošao mnogo puta,
svaki put sa drugom kombinacijom ljudi.
I svaki put smo omanuli. Neke od vas sam držao u naručju
i gledao kako vam se život gasi pred očima.
Neke od vas smatram porodicom. Toliko puta sam ovo radio.
Pojedine bolje poznajem od sebe.
Nensi Dilejni i Čarls Roberts! Na prvom ste sudaru.
Čarls je mislio da je Norms pravi izbor.
Nensi planira da šmugne već dvadeset minuta.
Nijedno od vas se neće pridružiti revoluciji
i izaći živ odavde. -Oprostite.
Ti! Ne, ne, ne.
Ti si osoba od najmanje pomoći koju sam upoznao.
29 puta si podigao ruku da se pridružiš mojoj revoluciji. 29 puta.
Samo si mi trn u oku.
Imaš loše koleno. Džeralde. Izvedi zaključak.
Vi umrete 16 minuta nakon početka svaki put.
Takođe ste pravi smarač.
Podignite ruku večeras. Izazivam vas.
Evo je, kraljica moja. Ne pravi se luda.
Ti si moj najbolji vojnik. Moja ratnica u ovoj revoluciji.
Uvek damo sve od sebe.
Pokazala si mi stvari o meni koje nisam želeo da znam,
ali stvari koje sam morao znati.
Seksualna tenzija među nama se može seći nožem.
Ali nikada je ne ispoljavamo. Nikada.
Kanališemo je u našu krvoločnost.
Ali na kraju me svaki put izdaš.
Ali evo me, gledam u te tvoje krupne smeđe oči,
i mislim se, zajebi. Oprobajmo se još jednom, srce.
Hajde da sve spalimo.
Ako pođete sa mnom, postoji šansa da ćete večeras umreti.
Ako ne, onda je igra završena za svaku osobu u ovoj prostoriji.
To vam obećavam.
No, večeras imamo šansu da spasimo svet,
počnemo iznova, i uradimo nešto postojano.
Dolores, ne zovi policiju. Spusti slušalicu.
U ovom restoranu je prava kombinacija ljudi
koja će se boriti protiv budućnosti i spasiti čovečanstvo.
Ne grešim u vezi ovoga.
Probaću svaku kombinaciju dok ne nađem onu pravu.
Zato moram odmah da znam, ko će mi se pridružiti?
Ko je spreman da spasi budućnost?
Greg.
Greg, hajde, ti si Spartak.
Idemo, momčino. Diži se na oružje.
Evo ih ovde. Pozdrav, Fi Beta Kapa.
Šta kažete? Hajde, momci. Častim pivo.
Donesimo loše odluke.
Toga! Toga! Toga!
Sećate se?
Izgleda da smo samo nas dvoje, srce.
Nije prvi put, neka bude poslednji.
Hajde, mala.
Stvarno? Nula ruku? Zezate me?
Ovo je prvi put da se ovo dešava.
Hej, zašto ne odeš dok nisi nastradao? Nisi dobro.
Jebi se, Pite. Nisam lud.
Zašto su svi iz vašeg vremena glupi?
Izgledaš kao klošar. -Ko je to rekao?
I ti se jebi. Nisam klošar.
Došao sam iz košmarne apokalipse.
Ovo je vrhunac mode tamo odakle sam.
Treba da vidite kako naši klošari izgledaju. Mrtvo.
Fantastično. Stiže policija.
Baš ti hvala, Dolores.
Ovo je čist promašaj. Kako god.
Gubim se odavde.
Imao sam loš osećaj od samog početka.
Šta ti bleneš? Moram da se nažderem pred put.
Voleo bih tebe da vidim da preživiš vremenski rascep.
Ja ću ti se pridružiti.
Đavo me odneo.
Pridruži nam se, molim te.
Tamo. Još neko?
Možda ova noć i nije bila promašaj.
E pa, ovo su loše vesti za vas ostale,
jer sada ćemo morati na teži način.
Idemo. Ti, lažni krimosu. Hajde, usranko. -Važi, važi!
Stani pored nje. U lokalu je 47 ljudi,
što znači milion mogućih kombinacija.
Ali pronaći ću prave ljude. Ne ti, ne ti.
Definitivno ne ti. Vas dvoje, dižite se.
Soni i Šer, polazite. Stanite pored ostalih.
Pokuša li neko neku glupost, detoniraću bombu. -Uzmi mene!
Samo nemoj nikog da povrediš. -U redu, momčino.
I ti ideš. Požuri.
Ponestaje nam vremena. Ne ti, ne ti.
Definitivno ne ti. Spusti ruku, Džeralde! Hajde.
Idem ja sa tobom.
Ne dolazi u obzir.
Zašto? -Nemam pojma. Plašiš me.
Deluješ kao da si preskočila terapiju. Ne treba mi to.
Da vidimo. Petoro nas je.
Ne znam. Fali još jedan.
Ti. Daješ mi vetar u leđa. Što da ne? Dođi ovamo.
Šestoro. Možda je dovoljno. Teško je reći.
Ko ga jebe. I ti ideš.
Danas sam čudno raspoložen. Hajde, princezo.
Vi ostali imate slobodno veče.
Ostanite na svojim mestima dok ne odemo i ne junačite se.
Čudna neka grupa, je li?
Ovu kombinaciju sigurno nisam pokušao.
Kako ćemo otići odavde? -Obično ne odemo.
Poremećeni čovek sa bombom ulazi u okršaj sa policijom.
Da, više, više. Dobro je.
Biće sve u redu. Ili neće. Ne bih znao.
Ako ovo nije prava grupa, iskreno, čeka vas besana noć.
Ako jeste prava grupa,
onda će svako od vas doprineti spašavanju sveta.
Budite sigurni da su se čitavi vaši životi svodili na ovu noć.
Kako bilo, ko ga jebe. Hajde da okušamo sreću.
Revolucija počinje večeras!
SREĆNO, ZABAVI SE, NE UMRI
Prevod: Admir Destani (Dartanjan) Adaptacija: Nemanja NS
PRE NEKOLIKO DANA MARK I DžENET
Nervozan sam. Osećam da su mi usta suva.
Dobro si. -Mator sam za ovo. -Nisi.
U idealnim si godinama. -Neću im se dopasti.
To je verovatno tačno, ali šta te briga.
Nisi tu da bi im se dopao. -Ovo nije dobra ideja.
Mark, molim te, nećemo ponovo o tome.
Mislim da ovo nije najbolja opcija za mene.
Onda odustani. Radi šta ti je volja. Kao i uvek. -Kako se zove?
Ko? -Onaj tip što je uzeo ne znam šta.
Sabatikal? Tim. Zovu ga g. Kamšo.
Da, kada se vraća? -Ne znam.
Moram da idem. Vidimo se na ručku. Biće sve okej. Obećavam.
Ne volim ljude! -Znam, ali oni su jedva ljudi.
Ja sam vaš zamenski učitelj. Možete me zvati Mark.
Nisam siguran da li je to protiv pravila.
Kad smo kod pravila, dozvoljeno vam je korišćenje telefona?
Ovo je Ana Karenjina od grofa Lea Tolstoja.
Može li mi neko reći ko je Tolstoj?
Bumer. -Netačno.
On je ruski pisac iz 19. veka i čitaćemo njegovu knjigu.
Da li je za klince? -Nije. -Odrasle?
To i nije tako važno.
Da li je snimljen film po njoj?
Ne znam. Nebitno je. -Našao sam.
Star je milion godina. -Glumi Kira Najtli.
Možete da odložite telefone?
Slušam audio knjigu. Trula je.
Ne, audio knjiga se ne računa. Samo prava knjiga.
Da? -Treba mi Pepsi.
Šta? -Treba mi Pepsi.
Nisam pila Pepsi ceo dan i treba mi Pepsi.
Mogu da odem po Pepsi? -Zašto toliko izgovaraš Pepsi?
Šta su ti dodelili? -11 razred engleski. -Prvog dana?
Brutalno.
Uhvatila sam đaka jutros kako dodaje ceduljicu.
Znate šta je pisalo? -Šta?
"Jesi li probao nove doritose? Odlični su."
To je reklama, zar ne?
Doslovno reklamiraju jedni drugima. -Prosledio ručno pisanu cedulju?
Ne, bila je aplikacija.
Mislim Note Passer. -O da, tu obožavaju.
Čuli ste za Krega?
Na sabatikalu je. Zbog stresa.
Ozbiljno? -Gad srećni.
Kakva su pravila za đake i korišćenje telefona na nastavi?
Smešno pitanje. -Pravila?
Postoje li pravila u ratu, Mark? -Ne treba da vise na telefonima.
Ni meni se ne sviđa.
Razvijao sam nešto u slobodno vreme.
Šta je to? -Gospode Bože.
Ne ohrabruj ga, Mark. -Zove se Ometač.
Zaključava im telefone.
Mali smradovi načisto odlepe.
Je li? Liči na igračku iz Mars napada!
Obožava taj film. -Klasik.
Hoćeš li to skloniti, Dejle? Molim te.
Uvalićeš nas u nevolju.
Šta je to? -Dođavola, ne ponovo.
Pucnjava u školi. -Zezaš?
Idemo, Mark.
Ti si tužna, matora žena.
Nisam toliko matora.
Imaš, fazon, sto godina.
Kao veštica si.
Tek mi je 35.
To je starije od većine drveća.
Maminih si godina. Ti si mrtvac.
Ostavi je na miru. Šta je? -Prekini.
Šta si rekao, deda Dinosaursu?
Dušo, nije on to mislio.
Samo sam rekao, ovaj... da malo popustiš. To je sve.
Sve je čisto. Nazad na predavanje.
Gde je Dejl? -Na sabatikalu je.
Srećna bitanga!
Zašto su svi na sabatikalu? Šta to uopšte znači?
Neki ljudi moraju da uzmu sabatikal.
Posao je stresan. -Kako znaš da je Dejl na sabatikalu?
Rekao mi je zamenik direktora.
A gde je direktor? -Na sabatikalu.
Siguran sam da profesori srednjih škola ne uzimaju sabatikal.
Ovo su teška vremena, Mark.
Izvini.
O, Bože. Ne.
Uradio sam nešto loše. Mislim da sam u nevolji.
Šta si uradio? -Dotakao sam jedan od njihovih telefona.
Šta? -Slike su bile hipnotične.
Mamile su me. Nasumične blještave slike.
A na svakom od njihovih telefona bila je ista slika.
Nešto zlokobno se ovde događa.
Mislim da profesori nestaju.
I da su đaci nekako povezani sa tim.
Profesori srednjih škola ne uzimaju sabatikal. Proverio sam!
Znaš li kako paranoično zvučiš? -Molim?
Izvini, ali možeš li da postupiš ispravno zbog mene?
Zbog nas. Samo jednom.
Kunem se, izgubim li posao jer si dirao nečiji telefon... -Dženet.
Znam da nam trenutno ne cvetaju ruže.
I znam da sam uprskao prethodna šest posla, ali nisam paranoičan.
Ne verujem da se ovo dešava. -Dušo, sada moramo da budemo tim.
Molim te.
Šta to rade?
Zašto si dirao telefon? -Ne znam!
O, ne! -Ovuda!
Ovuda!
Šta ćemo sada?
Ne znam. Nađi nešto čime ćeš se štititi.
Ovo je sigurno Džoovo odeljenje. Da li ovo čudo radi?
Nemam pojma! -Uzmi jedan.
Bože! Ne prilazite!
Uspori. Ponašaj se normalno.
Može ovako?
Polazi!
Moramo smesta da krenemo!
Pregazi ih!
Pusti nas, molim te.
To nije opcija. Postoje tri izlaza.
Prednja vrata, zadnja i u slučaju nužde.
A da pregovaramo s njima? Možda ti poveruju za revoluciju.
Jeste, a svinje će poleteti.
Ne titraj mi, Bobe. Znam da mi ne veruješ.
Ali ako se izvučeš odavde večeras, poverovaćeš.
Ako neko od vas pomisli da otrči pandurima...
Da. Ovo ovde. Samo jedan stisak.
Ako si iz budućnosti, zašto nisi sprečio konobaricu da zove muriju?
Možda jesam, Skote. Možda ih je neko drugi zvao.
Neko van restorana.
Rekao im je da sam opasan eksplozivom i da imam saučesnike.
Kad već sve znaš, zašto nam ne kažeš kojim putem da idemo?
Zato što nema tačnog odgovora, Dženet.
Govorim vam ono što znam.
Postoje tri opcije. Prednji...
očigledno najgora.
Uspeli smo! Uspeli!
Pozadi... Ruku na srce, obećavalo je u početku.
Dobro. Idemo, idemo.
Hajde. Ostanite nisko. Budite tihi.
Tamo!
Poslednja je izlaz u slučaju nužde.
To je tek katastrofa. -Razvaljuj!
Ne pucajte!
Radije ne bih tuda ponovo. -Zašto slušate ovog ludaka?
Nikada nije bio ovde. O čemu to pričamo?
Slušaj, reci nam, na osnovu tvog iskustva,
koja nam je najbolja šansa da izađemo odavde živi?
Ne bih to da izgovorim. Ubiće sav moral.
Daj, čoveče! -Dobro, de! Podelićemo se u dve grupe.
Jedna grupa ide na zadnja vrata, a druga žrtvuje
živote da bi ostali uspeli. Da, bezveze je.
Znam sve. Prava šteta. -Šta to čudo odbrojava?
Da, nisi rekao koji su nam ciljevi. Nešto u vezi AI?
Nećemo to saznati dok ne izađemo odavde.
E pa, nećemo izaći na prednja.
Ne gledajte mene. Sledićemo princezu.
Koliko ih je?
Mnogo. -Onda, ko ide?
Ja ne. Zajebi. -Baš si hrabar, Skote.
Idem ja. -Ček, ček. -Pusti me.
Čestitam na hrabrosti, princezo, ali znam taj pogled u očima.
Odakle ja dolazim, te oči su češće od smeđih.
Pokušavam da spasim svet, a ne da ohrabrim samoubistvo.
Ima li neko oružje? -Ne koje je od koristi.
Šta ti to znači?
Imaš nešto kod sebe? Bob ima pištolj.
Planira da me ubije i postane heroj.
Ne, nisam... Izvini. -U redu je, Bobe.
Prošli smo već kroz ovo. Često te biram.
Donosiš mi sreću. I pogodi šta, Bobe?
Večeras ćeš biti heroj. -Šta to pričaš?
Hoću da nam kupiš vreme. Radio si to već i preživeo.
Uradi to za svoju ekipu. U izviđačima si, je li?
Trupa 47. Pomoćnik predvodnika.
Sutra nećeš biti pomoćnik. Uradi to za 47.
Zato si ovde. Sve počinje sa tobom.
Oni momci napolju, neće zaboraviti da je Bob spasio svet.
Spašavam svet. -Izlazi tamo!
Bob spašava svet. -Semper Fi. Možeš ti to.
Navali. Semper Fi, Bobe.
U redu, idemo. Bob je mrtav. Za mnom.
Kako to misliš? -Ali rekao si...
Brže. Idemo. -O čemu ti to?
Vredelo je pokušati. -To je bolesno!
Žao mi je, niko nije imao bolji plan. Mračna su vremena.
U pizdu materinu! Probili su se. -Možemo s druge strane.
Nema svrhe. Smirite se. Ova grupa je promašaj.
Neću umreti u Normu! -Ako legneš, ne pucaju toliko.
Bolje nam nađi izlaz! -Klik. -Ček! Postoji drugi izlaz.
Ko se to nama uključio. -U kancelariji
postoje skrivena vrata koja vode u podrum.
Tamo postoji prolaz koji izbija na ulicu niže.
Nema podruma. Bio sam ovde 117 puta.
Vodi nas u kancelariju!
Kuda ćete? Tip sa bombom vam se obraća. Glavni.
U redu, pokaži ta magična vrata koja sam nekako sto puta...
Zašto sam onda ubio Boba malopre?
Sledeći put gukni malo brže, Suzan.
Pre nego krenemo, trebaće mi vaši telefoni. -Zašto?
Poslušajte ili ću nas sve razneti u kancelariji restorana.
Brže to. -Pobogu. -Hajde.
Tako, tako.
Nemam telefon.
Naravno da nemaš, polupana.
Nepotrebno! -Niz stepenice.
Tip sa okidačem. Polazite.
Kako si znala za skrivena vrata?
Koga zabole. Idemo.
Kažeš da postoji izlaz odavde? -Da, onuda.
Ko si ti, jebote?
Smesta mi reci kako si znala za tajna vrata?
Jesi li policajka? -Ne.
Ko te je poslao? -Niko. Želela sam da pomognem.
Sigurno? -Da. -Želela si da pomogneš?
Spasila nas je.
Tek tako si znala da restoran ima podrum?
Hej. Pogledaj me.
Možda je baš kao što si rekao. Mi smo prava grupa.
Hoćemo li izaći odavde?
Buraz!
Večeras je nešto drugačije.
Vi ste sledeći.
Moj mali Robi. Jadničak.
Najgore je što je mog ubio njegov najbolji drug.
Tako mi je žao.
Sada moram da pređem pola grada po najvećem špicu.
I ti si izgubila dete u današnjoj pucnjavi?
I naša su stradala.
Nakon što potpišemo papire, možeš doći s nama.
Ovo ti je prvi put, zar ne?
Da li je tvoje dete bilo dobro?
Bilo je dobro dete?
Da. -Šteta.
Prava je šteta kad su dobri i kad stradaju od ruke vršnjaka.
Ideš sa nama. Odmah posle.
Kuda?
U šoku je. Daj joj karticu.
Idi sutra. Večeras idi kući.
Zašto ići po najvećoj gužvi?
I sutra je podjednako dobro. -Napravi kupku.
Idi odmah ujutru. -U redu, ko je sledeći?
Idi ti, mila. Ćao, Vendi. -Ćao, Brenda.
Malo papirologije i onda možete u radnju.
Sutra će. -I bolje, izbeći će krkljanac.
I mi to isto kažemo.
Zdravo. Dobrodošli. Primite moje saučešće.
Ja sam Blejz. Kako vam mogu pomoći?
Ne znam šta radim ovde.
O, prvi put! Prvi put.
Nema problema. Mi ćemo sve da obavimo.
U kojoj školi se odigrala pucnjava?
Glen Glenharst. -Glenharst.
Daren je u devetom razredu. Bio je. -Deveti razred.
Odlično. Završeno.
Želite da klonirate Darena danas?
Molim? -Možemo da reprodukujemo vašeg sina u telu klona.
Potpuno organsko ljudsko tkivo, uzeto direktno iz DNK uzorka vašeg sina.
Ne... Kako to mislite?
Kažete da možete da mi vratite sina?
Da. Proces nije savršen.
Fizički, nema greške.
Ali što se tiče naravi...
Dajemo sve od sebe, znate. Mozak je komplikovan.
Ovo je stvarno?
Zašto nisam čula za ovo? -Program je poverljiv.
Čuva se u tajnosti.
Takođe je izuzetno skup, pa...
Koliko košta? -Papreno.
Ali pošto je vaš sin ubijen u pucnjavi u državnoj školi,
vlada će pokriti veći deo troška. -Ozbiljno?
Možemo dodatno spustiti cenu ako uzmete verziju sa reklamama.
Jednom dnevno vaš sin će raditi reklamu.
Znam. Nije čudno ili šta god.
Vršiće je kao on, svojim glasom.
I biće krojene prema proizvodima vama zanimljivim.
On je robot?
Šta? Ne, ne.
Nismo ni blizu da to ostvarimo.
On je običan klon. Čisto, organsko ljudsko tkivo.
Izvinite... Pod utiskom sam.
Dakle...
Kažete da možete da mi vratite sina?
Može se reći.
Krenimo sa crtama ličnosti.
Budite što je moguće određeniji, ali odaberite dve najviše.
Da li vam nešto od ovoga iskače? Bio je uredan?
Priglup? Pospan? Čudan?
Potpuno mahnit? -Molim? Ne!
Jedna od opcija je "potpuno mahnit"?
Da, te su uglavnom za napadače, a ne žrtve.
Klonirate i napadače?
Da, naveliko. Vlada plaća za to.
Ali se postaramo da više ne napadaju.
Šanse su 70%. Onda, šta kažete?
Čudan, pretpostavljam. Ne... ovaj...
Da, čudan. Bio je čudan.
Ali na pozitivan način. Bio je ekscentričan.
U redu. Hobiji!
Koje hobije Robi ima? -Daren. -Izvinite.
Da, Daren. Oprostite.
Dakle, koji hobiji?
Nije ga zanimalo ništa od toga.
Bio je poseban.
Mio i neobičan...
tako ljubazan.
Znate šta? Obeležiću "sportovi".
Mane. Iznesite mi neke Darenove mane.
Ne morate nijednu da iznesete.
Tu su zbog autentičnosti. Možemo da ih preskočimo.
Volela bih više zagrljaja.
U stvari, ne. Bio je savršen. Bio je...
Samo želim da se vrati.
Ne voli grljenje. Jasno. Toliko od mana?
Nespretan.
Da. Bio je nespretan. -Nespretan. Dobro.
Sigurni ste da želite tu da zadržite?
Da, što? -Nespretan?
Možda je zbog toga ubijen. -Sviđalo mi se što je nespretan.
U redu. Vaša sahrana.
Prelazimo na omiljenu hranu.
Ovo su informacije o lokalnoj grupi za podršku ako vam zatreba.
Možete sesti. Neće dugo potrajati.
O, Bože!
Kako je, mama?
Jesi li dobro?
Jesu li bili fini prema tebi?
Bili su lagani. Jeo sam picu.
To je lepo. -Pica mi je omiljena.
Znam.
Milo mi je što te vidim.
Imaš nešto za piće? Žedan sam.
Staću negde. Možemo gde ti je volja.
Hoću čaj od jabuka-bobice i breskve.
Ne znam to piće.
Ima svega 70 kalorija i preukusno je.
Napravljena od pravog voća. Dolazi u više ukusa,
kao čaj od manga sa medom, i obična jabuka-bobica.
Važi. Možemo to da uzmemo.
Hvala vam na službi.
-Zlato, šta to radiš?
Nešto sam mislila...
Možda bi bila dobra ideja
da razgovaraš sa drugarima o svemu kroz šta si prošao.
Ili ako želiš sa mnom da razgovaraš, volela bih da...
Kuda si pošao, zlato?
Moram da se bavim sportovima.
Hajde!
Pljus!
Drago mi je što si došla. -Evo nje!
Je li bilo gužve kada si dolazila? -Nadam se da nije. -Nije.
Ovo je Daren. -Naravno da jeste.
Uzeću tvoj kaput.
Ima pice u kuhinji. -Volim picu.
Naravno da voliš. -Rekle smo ti da ne brineš.
Samo nisam sigurna... -I nama je bilo tako.
Druži se. Pričaj sa roditeljima. -Uzmi neki koktel.
Još je kosio travnjak. U ponoć.
Imam osećaj kao da to više nije moj sin.
Kao da živim sa strancem.
Stvarno? Nama ne smeta. Ranije je bio nestabilan.
Bez brige, nije bio napadač. -Postoji zasebna grupa za to.
Hvala vam na službi.
To je do kačketa.
Nisam ni bio u vojsci. -Vole to da govore.
Istina, vole to da govore.
Ovo ti je prvi sastanak? -Da, ovo mi je prvi put.
Nama je ovo četvrti put. -Šališ se?
Izgubili ste četvoro dece u školskim pucnjavama?
Ne, isto dete. -Četiri različite pucnjave.
Ostali smo bez Kler pre dve godine. I klonirali smo je.
Zatim je i klon ubijen u školskoj pucnjavi.
Onda opet isto. I još jednom opet isto.
To je najgora stvar koju sam čula.
Ovaj put smo rešili da se malo zabavimo.
Nismo insistirali da napravimo našu Kler.
Napravili smo blesavo dete koje će nas zasmejavati.
Luda je ko struja. Nismo se ustručavali.
Zasmejava nas neprestano.
Zar nije to poenta? Kad se sve sabere i oduzme.
Treba se zabavljati. To stalno govorimo.
Ionako će se međusobno poubijati.
Onaj momak iz radnje nas je pitao koje je religije.
Lupili smo da je muslimanka.
Što da ne, tako?
Moraš malo ludovati.
Pomalo je i rasista. -Jeste, urnebesna je.
Šta još? Napravili smo da bude previsoka.
Jako visoka. Ono, "koji kurac" visoka.
Boga mi, svaki put kad uđe u sobu crknem od smeha.
Odvali: "Mama, da li smo muslimani?"
A ja kažem: "Ne, dušo, samo ti."
"Sada izađi i igraj se, budalice."
Zabavljamo se. -To svakako.
Načuo sam šta si malopre pričala.
Imao sam isti problem sa mojim Brendonom.
To prosto nije bilo moje dete.
Zatim sam našao ovo.
Šta je to? -Moraš da kupiš uređaj.
Slično je hard disku sa slušalicama.
Nije skupo. Popuniš upitnik na internetu za nekoliko minuta.
Posle te zovu preko slušalica i...
Biće tvoje dete.
Oni mnogo bolje dočaravaju ličnost od ovih klonova.
Ne razumem. Šta je to?
Za sada samo glas. Nema još tela.
Ali za koju godinu, ko zna šta će sve moći.
Vidimo se, Tome.
Uzmite moje. Imam ih gomilu kod kuće.
Vidim vašu patnju. Ovo je prava stvar.
Nadam se da ćeš naći mir.
Halo? -Mama?
Darene?
Kako si, mama?
Darene, jesi li to ti?
Da, mama. Zvučiš umorno.
Umorna sam, zlato. Ja...
Ovih nekoliko dana su teški. -Nedostaješ mi.
I ti meni. Puno.
Žedan sam.
Mogu li dobiti još malo čaja od jabuka-bobice i breskve?
Ima svega 70 kalorija po...
Mama?
Da, zlato?
Treba da učiniš nešto za mene. -Naravno. Samo reci.
Moraš me povesti sa sobom. -Gde da te povedem?
Vodiću te čitavim putem. Biće to avantura, mama.
Kuda idem?
Moraš otići s njim. -S kim?
Čovekom.
Čovekom u restoranu.
To je bilo mračno. -Nisi video budućnost.
Uspeli smo. Bogu hvala!
Sačekaj sa slavljem. Norm je bio lakši deo.
Ovde se klupko zamrsi.
Bog te mazo! Šta je to?
Mapa. Ja sam je nacrtao. Jebi se. Gde je tvoja?
Nova ruta bekstva nas dovodi ovde,
iza policijskog perimetra. Ove zgrade su ćorsokak.
Čekaj. Izvini. Kakav je plan? Gde nas vodiš?
Možeš li nam reći? -Odmah.
Samo nam reci. -Dobro, bre.
Nekih pola kilometara odavde...
devetogodišnji dečak stvara Boga u sobi.
Naša misija je da stvori Boga koji voli ljude.
A pod Bog misliš na... -Superinteligencija, autonomna
obrada informacija veštačkom inteligencijom. AI, veliki fenomen.
AI? Zar to već ne postoji?
Postaje sve gore, dušo. -U pravu si, Mark.
Ako ne dođemo do klinca u narednih pola sata,
ljudi su ga ugasili. -Ala kenjaš!
Šta reče, Skote? Govori.
Mali živi šest blokova odavde.
Očigledno ne možemo slobodno ulicom,
te ćemo morati kroz zgrade i dvorišta.
U ovom autoservisu su dva opaka dobermana.
Beskućnik sa nožem živi na krovu ovde.
Ne budite ga.
Ovde je skladište opasano bodljikavom žicom.
To nam je najbolja šansa. Preskočimo li ogradu,
a da nas čuvar ne spazi, što je teško sa vama debilima,
bićemo nadomak sigurne trase kroz dvorišta.
Šta će biti ako nas čuvar spazi? -Ništa dobro. U redu, pičimo.
Šta tačno treba da uradimo kad uđemo u dečakovu kuću?
Mali će izmisliti superinteligenciju za 60 minuta.
Nažalost, sigurnosne mere
neće biti izmišljene još 50 godina.
Ali dolazim iz budućnosti, gde su pametni ljudi
radili naporno da stvore neophodne sigurnosne mere
koje bi trebalo da se odigraju pre nego je AI stvorena.
Poslali su me da instaliram ovaj softver
u AI u trenutku dok nije razvila svesnost.
Kakve sigurnosne mere? -Ličim ti na programera?
Ja sam samo vojnik na zadatku.
Metnem ovo u drugu stvar dok nije odbrojalo nulu i doviđenja.
Bežite!
Idite levo! Levo, narode!
Za mnom!
Pokret, pokret!
Ono nisu pravi panduri.
Majke ti?
Ko je to bio? -Negativci.
Kako to misliš? -Mislim, negativci.
Momci koje ne želite da sretnete. -Ko ih šalje?
Nemam pojma, nikad nisam saznao. Najbolje da ne pričamo o tome.
Nikada nisam bio ovde.
Odoh da razgledam i nađem novu trasu. Ne mrdajte.
I budite tihi.
Dobar si. -Ne verujete valjda u ovo?
Bežimo odavde. -Dobro si?
Dan mi je već bio usran.
Samo sam želela parče pite i malo tišine.
Želela sam samo pitu.
Stvarno verujete da ima bombu? Ja ne.
Predlažem da ga zaskočimo i savladamo kada se vrati.
Lik nije iz budućnosti. Izginućemo zbog njega.
Ne, znao je neke stvari koje nije mogao da zna.
Ludacima se isto posreći. Nije znao za podrum,
ili kola koja su nas umalo zgazila.
Znao je da Bob ima pištolj.
Svi su znali da Bob ima pištolj. I pustio ga je da umre.
Vi mu stvarno verujete?
Ne, valjda.
Šta je s tobom? -U restoranu,
nije se poneo kao neko ko želi da se raznese.
Krio se iza nas kao da ne želi da ga pogode.
Upravo. O čemu onda diskutujemo?
Želite da okončate kao Bob? Lik je pravi psihopata.
Meni je svejedno.
Zanima me u kom pravcu će ići sve ovo.
Niko te ništa nije pitao. Nos ti...
Ko ima mobilni?
Niko. Uzeo nam je telefone. -Ko ima mobilni?
Ja, smiri se, psihiću. -Šta će ti dva telefona?
Dvoumio sam se između dva modela. Ovaj ima bolju kameru. -Briga me.
Daj da vidim nešto. Molim te. Hitan slučaj.
Koji ti je kurac?
Alergična sam na mobilne i Vaj-faj. -Mentolko!
Mogli smo da zovemo pomoć. -Alergična si na telefone?
I Vaj-faj. -Kao da si alergičan na vazduh.
Mora da je pravi pakao. -Sjajno sigurno nije.
Zajebi. Kada se vrati, zaskočiću ga.
Nešto mora da se uradi.
Rekao sam vam da ne galamite.
Mogao bih da izvedem koji trik i dokažem vam
da sam iz budućnosti. Ali to ništa ne bi značilo.
Ono što znači je da ste odabrali da
se upustite u ovo jer negde duboko u vama
svesni ste situacije. Kakav je svet danas,
kakvi su ljudi jedni prema drugima, pravca u kojem idemo,
znate da svet srlja u propast.
I neko mora nešto da preduzme povodom toga.
Bilo da verujete da sam duh budućih Božića ili ne,
to nam neće sačuvati glave.
Preživećemo večeras.
Jer ste odlučili da se probudite i vidite znamenje.
Nije vam se dopalo ono što vidite
i spremni ste da to promenite.
Kako god, iščupali smo se iz Norma
i neću vas terati da nastavite ukoliko ne želite.
Možete slobodno otići.
Ali mi ponestaje vremena.
47 centi, Skote.
U džepu sa leve strane.
Zašto još držiš to? Je l' to uopšte bomba?
Nije bomba. To je moja karta do kuće.
Stisnem dugme i vratim se, probam opet.
Zato ne mičem dugme sa njega. Pođe li po zlu, samo isparim.
Vi ste prepušteni sami sebi.
Pravilo broj jedan glasi: ja nisam potrošan.
Ne dok ne okončam misiju.
Ček, znači... mi smo potrošni?
Aha.
Ići ćemo preko krovova i spustiti se u dvorište.
U redu, ali čemu komplikovanje? Ako znaš ko je stvorio AI,
zašto se ne vratiš u prošlost i ubiješ ih?
Zašto ne ubijem devetogodišnjeg dečaka?
Kao prvo, Mark, to je manijakalno.
Drugo, veštačka superinteligencija je neizbežna.
Znati gde je mali je dar koji nije trebao biti uručen.
AI voz je napustio stanicu. Nastojimo samo da dodamo kočnice.
Šta je to? -To je Geri. -Ko je Geri?
Beskućnik sa krova. -Misliš na onog sa nožem?
Ne znam. Šta ti misliš, Mark? -Krampus mi je odveo ćeru.
Tiše samo malo.
Geri, sećaš se mene?
Krampus mi je odveo ćeru.
...odveo ćeru...
Geri, gle!
Šta? -Nevidljivi ljudi!
To su pravi meci! -Skroz-naskroz pravi!
Cepaj, cepaj!
Stani!
Krampus mi je odveo ćeru!
Hvala, Geri.
Stanite!
Samo sam želela pitu.
Bežite!
Hajde!
Skačite u kontejner! -Šta? U kontejner. Smesta!
Skači! Hajde!
Pacovi! Zašto su uvek pacovi?
Bože!
Kao ribe na suvom.
Sakrijte se ispod đubreta. -Šta to radiš?
O, Bože. -Zdravo.
Dobro smo...
E, do kurca.
Alo! Pomeri se!
Miči se!
Umalo nas stajalo misije.
Koji ti je kurac? Umire ti se?
Kada ti se kaže da se pomeriš, onda to uradi! Jasno?
Zašto nisi zaštitio Mari?
Pojma nemam. Zašto nisi ti? Imam obaveza.
Ko je to? -Znam koliko i ti.
Ova dvojica su osujetili neke od naših najboljih grupa.
Nijednom nismo uspeli da ih prođemo.
A sada smo prošli obe. Karl.
To je dobro, zar ne?
Znači da imamo šanse. -Da, ova grupa je ima.
Neće svi izgurati do kraja, Skote.
Ja hoću, bogami.
Ostalo je još nekoliko dvorišta. Ne razdvajajte se. Ajmo.
Hajde, kreći.
Sa nama si, princezo?
Zašto te je briga da li ću umreti?
Ne znam.
Možda sam slab na čudake.
Skoncentriši se. Ne zajebavaj se.
Nešto je definitivno trulo u Danskoj večeras.
Nisam siguran da mi se sviđa.
Koji je njoj kurac?
Nije joj ništa. -Kažete da izmišlja?
Ne kažem to, ali prema našem razumevanju mozga
ono što opisujete nije fiziološki moguće.
Prema vašem razumevanju.
Bila bi prva osoba u istoriji koja je alergična na tehnologiju.
Je li to najnoviji? -Jeste. -Džejmse.
Kakav će život imati? Neće moći da se kreće i druži.
Kako će naći prijatelje?
Kako će naći sreću, radost...
Ili ljubav?
Ne znam. Plaćam tebe da znaš.
Idi i radi svoj posao. Kasniš 30 minuta.
Znam. Izvinite. Kasnio mi je bus... -Ko si ti?
Ingrid. Zovem se Ingrid.
Ne, koja si princeza? Jasmin? Ariel? Elsa?
Nijedna od tih. Ja mu dođem kao...
Standradna princeza. -Nisi čak ni iz filma?
Ne, ali u neku ruku sam iz svakog filma.
Izaći ćeš i reći ćeš im da si Elsina rođaka.
Bože, krvariš.
Doneću ti...
Izvinite. -Bićeš dobro?
Hoću. Obična alergija. Zato radim sa decom. Hvala.
Samo iznesi tortu. -Važi.
Srećan rođendan, draga Alis
Srećan ti rođendan
Evo stiže. Zaželi želju.
Da ne poveruješ!
Gde si se zadržao? -Izvinite.
Teško vas je naći. -Nije. Koristi mape.
Ne verujem u telefone.
Odlično. Ja ne verujem u bakšiš.
Drkadžija.
Hej. Gledaj izlazak sunca sa mnom.
Šta? -Gledaj izlazak sunca sa mnom.
Jesi li luda? Koliko je sati?
Obećaj da će biti vredno toga.
Jesi li razmišljala da imaš dete?
Sa tobom? -Daj.
Zamisli malog Igija kako trčkara okolo.
Bez drugara, jedva izlazi iz kuće.
Krvari po svima. -Začepi.
Ozbiljan si? Želiš dete?
Da. Jednog dana.
Kasnim.
Šta je to? -Ne znam.
Poručio si nešto? -Nisam.
Onda je za nekog drugog. -Moje ime piše na kutiji.
Vratićeš ga, zar ne?
Mislim, ako ti smeta, baciću ga. Obećavam.
Važi.
Dogovorili smo se da živimo bez tih stvarčica.
Znam sve...
Ali ići ćeš da radiš, tako?
Hoću da ga probam. Koristiću ga samo u ovoj sobi.
Neće ni biti ovde. Lagano.
Ništa, završiću spremanje za posao.
Srećan rođendan, draga Lili
Spremna si za želju?
Stigla sam.
Time.
Time? -Zdravo.
Zdravo, ljubavi. -Šta to radiš usred noći?
Mrtav sam gladan. -Vidim.
Jesi li dobro?
Ne mogu da ti opišem koliko se dobro osećam.
Naelektrisano.
Ne sviđa mi se ovo. Time, ne sviđa mi se ovo.
Ne liči na tebe da se toliko zaneseš.
Ježim se od toga. -Znam. Izvini.
Trenutno me valjda tako radi.
Zašto? Šta je to uopšte? Je li video igrica?
Može se reći. Ali...
Nije više video igra od ovoga.
U stvari, manje je igra od svega ovoga.
Čega? Stvarnosti?
Vidiš, nagnulo me je da razmišljam.
Zašto bol i jad postoje? Zašto patimo?
Kako bismo savladali prepreke i doživeli oplemenjujuće iskustvo
koje će nam pomoći da se unapredimo i postanemo bolji?
Zašto već ne možemo da budemo najbolja verzija sebe?
Ne znam kako da ti odgovorim na to.
Zvučiš naduvano. -Pazi ovako.
Šta ako je neko osmislio bolju stvarnost od ove?
Koja je u svakom pogledu bolja od naše.
Stvarnost kakva je oduvek trebala da bude.
Hajde da legnemo.
Eto me uskoro.
Ideš na posao sutra?
Odmoriću malo. Može se nazvati sabatikal.
Važi.
Laku noć.
Srećno, zabavi se, nemoj da umreš.
Molim? -Au, da.
Tako se onda pozdravljamo.
To dođe kao zdravo, aloha, ćao.
Ćao. -Šta se dešava?
Spremam nam večeru.
Kupio sam ti cveće.
Zašto? -Čuj, zašto?
Zato što te volim.
I hoću da budeš srećna.
Stvarno? -Naravno.
Pokisla si sva.
Živeli.
Volim te. -I ja tebe.
Imam nešto važno da ti saopštim.
Dobro.
Volim te. -To si već rekao.
Rešio sam da se prebacim.
Trajno.
U pitanju je relativno svež proces.
U blizini je ustanova koja ti obezbeđuje sve što ti treba.
Doneo sam odluku.
Biram alternativnu stvarnost pre ove.
Načiniću je trajnom.
Upravo dolazi taksi po mene.
Radi šta god hoćeš sa mojim stvarima. Neću ništa poneti.
Ostavljaš me?
Batalićeš svoj život zbog igrice?
Time, to je umobolno!
To je igrica. Ne smeš to da uradiš. Sišao si sa uma!
Najradije bih da je nisam započinjao.
Ali ne mogu da obrišem ono što sada znam.
Neko je stvorio bolji svet, Ingrid.
Znatno bolji u svakom smislu.
Zašto bih odabrao ovaj svet?
Zbog mene.
To nije dovoljno.
Ne, neću te izgubiti zbog ovoga.
Ovo nisi ti, Time!
Isprali su ti mozak. -Izvini. -Molim te!
Ne idi, kad te molim!
Lepo napredujemo. Idemo ovim dvorištima
i utaborićemo se ovde sve do završnog juriša. Hajmo.
Ne bi li trebao biti pažljiviji?
Možda te vide. -Niko nas ne vidi. Vide samo ono što žele da vidi.
Gomila idiota.
Osim psa. On nas možda vidi.
Šta to radiš? -Ričardsoni su na odmoru.
Eno je.
Negde unutar te kuće je devetogodišnji otac AI-ja.
Kuća nam je pred nosom. -Da. -Uspeli smo.
Ne, druge grupe su dogurale dovde. Niko nije ušao u kuću.
Zašto? Šta se desi?
Ne znam kako to da sročim.
Odigraće se sranje za koje ne mogu da vas pripremim.
Neprijatelj koji dolazi nema slabosti,
i brojčano su dosta nadmoćniji.
Šta to lupetaš? Ko dolazi? -U tome je stvar.
Ne znam jer je svaki put drugačije.
Nekad je policija ili plaćenici kao oni maločas.
Umeju da budu ludaci sa sekirama.
Besni psi, razularena rulja, Mornaričke foke, s njima nema šale.
Jednom prilikom je bilo samo milion pacova.
Oni šire zarazu. -Tako je.
Jednom požar. Razbuktao se posvuda. -Vruće.
Nema nikakvih pravila. Ko zna šta nas čeka večeras.
Bajkeri, Jakuze, znate koliko i ja.
Šta to baljezgaš? Jakuze, Mornaričke foke?
Ovo je devetogodišnji klinac. Kakav to 3D štampač ima?
Imamo posla sa nečim
što nadmašuje tvoje kapacitete. Stoga i ne pokušavaj.
Ne znaš ti moje kapacitete. -Voziš Uber, tako da...
Jebi se! Odličan sam Uber vozač.
Ako nema obrasca, onda može biti bilo šta.
Da, možda bude nešto lepo.
Recimo, mačići. -Neće biti mačići.
Ima pravo. Zašto mora da bude nešto loše?
Možda bude nešto kul kao kentaur.
Prekinite. Ne sprdajte se.
Možda parada kentaura. Bacaju konfete, reci.
Da nas obraduju. -Obraduju.
Da vas obraduju, a?
Ovo nije pretvaranje. Nije cilj zabaviti vas.
Biće pravih stvari, poput samoubica ili vukova.
Ili mops. Jedan maleni mops.
Neće biti jebenog mopsa, Suzan!
Vama je ovo sprdnja?
Gledao sam kako ljudi umiru u ovoj kući na nezamislive načine.
Zato se otreznite, jebem mu miša!
Ovako, dogurali ste više od prethodnih grupa.
To znači nešto.
Iskreno verujem da možete ući u kuću.
Hajde da zabarakidiramo vrata.
Nađimo neko oružje i budimo spremni.
Važi.
I, šta sada?
Sada ćemo da čekamo.
Ako ne uspemo, šta će biti sa nama?
Mislim, šta to čini budućnost toliko lošom?
U početku je neprimetno,
ali kroz nekoliko godina, stvari počnu da se raspadaju.
Niko nije primetio dok nije bilo prekasno.
Zalihe hrane i vode su nestali preko noći.
U roku od 50 godina, pola populacije je umrlo.
Pola populacije? -Šta je sa drugom polovinom?
Druga polovina se zauvek izgubila u svetu zabave i distrakcije.
Njihova tela lutaju bespućima nesvesna.
Da se ne lažemo, AI će vam pružiti sve što ste ikada želeli.
Stalnu distrakciju, likove za pamćenje, izazove za rešavanje,
osećaj važnosti i zadovoljavajući kraj.
Ali na kraju, sve će to biti laž.
I živećete u kavezu.
Ali ti ne. Tebe nisu porazili.
Ne, mene nisu.
Uvek sam želeo da...
Vidim svitanje.
Moja majka ih je opisivala u detalje.
Crtao bih njene reči.
Obećala mi je da ćemo ga jednom gledati negde zajedno.
Svi ostali su mogli da vide svitanje kad god su želeli.
Ostavio sam taj svet za sobom.
Rekla mi je da sam bezbedniji daleko...
gde nas AI ne može naći.
Te me je sakrila od sveta.
Sve je bilo o njoj.
Prezirao sam je zbog toga.
Što mi nije pružila izbor da ga sam odbacim.
Znate kakva su deca.
To mi je dodatno podgrejalo iskušenje.
Ko bi odoleo veri u bolji život,
da vide svitanje kad god to požele.
Makar znali da je lažno.
Krivio sam sebe za njenu smrt.
Ali sam takođe bio slobodan.
Slobodan da biram svoje bitke.
Najzad, našao sam malu grupu preživelih i prešli u podzemlje.
Zacrtao sam kao misiju da promenim budućnost
da bi jednog dana moja majka i ja mogli da...
rame uz rame gledamo svitanje.
Šta je to? Čujete?
Sranje.
Do kurca.
Ovo je nešto novo. -Šta se dešava?
Bilo je svega i svačega, ali nikada...
Tinejdžera.
Svuda ih ima.
Opkolili su nas. -Zašto ne napadaju?
Čekaju naređenja. -Slušajte nas.
U srednjoj školi gde predajemo, profesori su nestajali.
A danas su tinejdžeri počeli da nas jure.
Od tada smo u bekstvu. -Zašto bi vas jurili?
Dotakao sam jedan od njihovih telefona.
Kako, molim? -Nije im se svidelo.
Reagovali su zajedno.
Da, ujedinili su se. Kao da imaju kolektivni um.
Kreću se kao jedan. -Jebote.
Moramo da je vodimo odavde.
Pustite me! -Bože!
Vuci, vuci!
Gore! Kreći, kreći!
Šta dalje? -Zarobljeni smo ovde.
Penju se uza zidove.
Ništa ne može da ih zaustavi!
O, Bože!
Povucite se! -Koji vam je to đavo?
Svi na krov.
Idemo!
U redu, dame, sudnji dan.
Bože pomozi.
Odbrambeni položaj. Kreći, kreći!
Ne posustajte!
Previše ih je. Ne može sve da ih sredimo.
Ne možemo. Ali ja mogu.
Šta? -Ja sam započeo ovo, ja ću i završiti.
O čemu ti to? -Nema šanse da se domognete kuće,
a da se neko ne žrtvuje, znaš to.
Skočiću. Pojuriće za mnom.
Omogući ću vam kratak trenutak za bekstvo.
Mark...
Volim te.
Idem s tobom.
Ne možeš me ostaviti samu na ovom svetu. Volim te!
Volim te.
Uvek sam te volela! -Volim te do neba!
Povratiću! Vi to mene zezate? Uzmite sobu!
Neka ne bude uzalud.
Odbij od nje!
Ovamo! To!
Probili su odbranu. Ono je naš prozor. Ajmo!
Hajmo, svi.
Ljudi, mala pomoć. -Žao mi je, Skote.
Čekajte! -Rekoh već da neće svi izgurati do kraja.
Jebi se! Jebi se!
Ovamo. -Stanite! Čujete to? -Da.
Zvuči kao...
kopita.
E pa, ovo još nisam video.
Kako je ovo uopšte moguće? -Usrani podstrek.
Skroz usrani podstrek. -Molim?
Možda će biti mače ili kentaur. Rekoh vam da se ne sprdate.
Samo sam rekla mops.
Sedni mi na lice i zovi me Deda Mraz. Mislim da smo uspeli.
Bog te mazo.
Svi na kolena. Brzo!
Jebote, Geri.
Ne mrdajte. Ugasio si ga, druže.
Ugasili ste ga. -Tako blizu, a tako daleko.
Gde je Karl? -Molim?
Šta ste uradili sa Karlom? -Je l' ti to ortak?
Iskren da ti budem, Karl nije preživeo.
Šta? -Nemoj.
Nisam ga ja ubio. Spusti... Kako se zoveš?
Dag.
Da niste slučajno ti ili Karl zaboravili da podignete ručnu...
u kolima?
Šta? -Ne kritikujem vas.
Možda ste zaboravili da je dignete?
Ovo je bila tako usrana noć. -Meni pričaš.
Neki lik nasrnuo sa mačetom. Samo smo želeli 50 hiljada.
50 hiljada? Neko vas je unajmio? -Anonimni mejl.
Pedeset soma da ubijemo lika u plastičnom mantilu,
i sve koji su sa njim. Bez ikakvih pitanja.
To jeste basnoslovna suma za dva bezveznjaka.
Šta ste nameravali sa tim? -Da odemo u Japan.
Kjoto, na konvenciju o igrama.
A, da. Koničiva. Lep ti je san, Dag.
Sada je propao. -Za Karla jeste, ali...
Ne spominji mu ime! -Ali ne moraš sebi da pogoršavaš.
To Karl ne bi želeo. -Ne spominji mu ime!
U redu, ček... ček...
Spusti pušku. Dovoljno krvi je proliveno.
Šta kažeš da...
odemo na burito i popričamo o tome?
Šta, bre? -Voliš burito sa dobrim pasuljem i sirom?
To je bio Karlov omiljeni. -Naravno da jeste.
Šta kažeš da skoknemo na burito?
Sa halapenjom? -Da.
Ekstra gvakamole? -Kako drugačije?
Koji kurac?
To!
Pet zvezdica, drkadžijo! Deo sam finalne grupe.
Rekao sam ti da ću izgurati do kraja.
Budi obazriviji, Skote. -Da, to je bilo bespotrebno.
Prokleti pacovi!
Slušajte, večeras smo pregrmeli štošta,
ali to morate da zaboravite. Jer kad pozvonim na ova vrata...
Morate da očekujete neočekivano.
Suočićemo se sa najbistrijim čovekom na svetu.
Ne verujte mu ni reč.
Kazaće i učiniće sve, ama baš sve, da zaštiti AI.
Instalirati softver, spasiti svet.
Ništa drugo nije bitno. Čak ni moj život. Jasno?
U redu, mamlazi. Zaplešimo.
Buraz, mogao bi tu pušku...
Mili, uspeli smo. -S kim pričaš?
Baš kao što si rekao. -Šta ti je to?
Hoćeš li objasniti?
Rekao je da pođem s tobom, da će biti avantura.
Ko... Šta to...
Ti nas to nameštaš? I to si dobila anonimni mejl?
Ne shvataš. -Šta se događa? Šta je ovo?
To je moj sin.
Rekao je da ćeš ga ponovo učiniti stvarnim.
Ne, zaboga. Zašto ovo uvek mora da bude jebanje u zdrav mozak?
To nije tvoj sin. -Jeste. -Nije. -On je.
Saslušaj me. -On nas je izveo iz restorana.
Zdravo. Kako vam mogu pomoći?
Tražimo devetogodišnjeg dečaka, kompjuterskog maga.
Mislite na Krisa? -Tako zovete mališu?
Jako je bitno da razgovaramo sa Krisom.
Mi smo iz njegove škole.
Iz škole ste? -Mi smo nastavnici.
Večeras se u školi održala predstava.
Da, ovo je lažna krv.
Višnja.
Onda bolje uđite.
Spremamo se za večeru. Uđite. -Hvala lepo.
Henri, došli su neki nastavnici iz Krisove škole.
Pozdrav. Zajedno spremamo večeru.
Kako vam možemo pomoći? -Dobro, šta to izvodite?
Nije tako mislio.
Ne, ovi su mi previše raspoloženi.
Ko bi nas pustio u kuću? Gle nas. Izgledamo debilno.
Rekli ste da ste iz škole.
Ko ste vi? -Ne, ko ste vi?
Prekini. -Ne nišani moju ženu.
Svi se smirite. Niko ne mora da bude povređen.
Moramo samo da popričamo sa vašim sinom.
Šta hoćete od njega? -Molim vas, nemojte mu nauditi.
Samo treba da popričam sa malim anđelom.
Nakratko. -Zašto? -Ima devet godina.
Zatreba li vam neko za priču, tu sam ja.
Jebi se. Odugovlačiš. Niste mu ni pravi roditelji.
Šta ste vi, unajmljeni glumci? Dom je udešen, zar ne?
Kladim se da je sve lažno. Šta je ovo? Lažni krompir?
Skuvao sam ih. -Ne seri! Ni zidovi nisu pravi.
Sve je ovo deo kulisa. Gle. Lažni zid.
Gle to! Lažni zidovi!
Ne razbijaj zid! -Nije pravi. -Jeste, od gipsa je.
Ali ja ne idem. Mama ima saksofon.
Ne plaćaju me dovoljno za ovo.
Gde je klinac? -Gore. Valjda. Nikad ga nisam videla.
Čuvajte se. Ovde je tako čudno.
To je bilo napeto.
Jadni Skot. -Suđeno mu je bilo da nagrabusi.
Idemo da nađemo klinca.
Šta je iza vrata? -Ne znam, princezo.
Nikada nisam dogurao dovde.
Jebanje u zdrav mozak. Kažem ja.
Hej, narode.
Šutni ga.
Rekoh vam da je sve lažno.
Dobro si? -Ne mogu.
Idite. Idite.
U redu je. Idite!
Bonžur.
Ola.
Ja sam iz budućnosti.
Mračne, iščašene, grozne budućnosti koja ne sme da se desi.
Znam šta to praviš. Video sam to.
Nisam ovde da te sprečim. Samo da se postaram da bude bezbedno.
Čuješ li me? Šta je ovo?
Je l' ima slušalice ili šta god? Alo, mališa?
Alo, mališa!
Samo tako nastavi. Odlično radiš.
Ovo je impresivno.
Slušaj.
Poslali su me ovde sa naprednim AI sigurnosnim protoklom
osmišljenim od strane najboljih inžinjera moga vremena.
Pravi maheri.
Inžinjeri.
Popeću se gore. -Molim? -Teraj ga u kurac.
Nemam vremena za ovo.
Moraš da instaliraš softver pre nego završiš AI.
Zdravo, mali.
Klimni glavom ili šta god ako me čuješ.
Ističe vreme.
Moraš da me pogledaš i saslušaš.
Pola populacije će umreti.
Ne bih da ti namećem krivicu,
ali moraš da prestaneš da kucaš.
Prestani, molim te. Pogledaj me.
Pogledaj me.
Koji kurac?
Jebiga.
Šta to bi? -Hej, mali, budi se!
Zašto si ga udario? -Uplašio me je.
Nikada nisam stigao dovde. -Jebi se! Nokautirao si ga!
Nisam hteo. Dolazim iz apokalipse.
Imam snagu iz apokalipse. -Hajde, dečače.
Budi se. -Hajde, maleni.
Na noge lagane. Diži se.
Hajde, idemo. -Mama!
Jebote! Ko su sad ovi?
Koji je ovo kurac?
Ma, dobro je on. Dobro si, mali.
Budi se. -Budi se, mali. Hajde.
Budi se. Budi se. -Prokletstvo!
Kao da čitav život nije skrenuo pogled sa monitora.
Moramo da ga vratimo nazad.
Dobro je on. Samo je malo pospan.
Mali je napravljen od plutonijuma.
Batali grickalice, mali.
Evo ga. -Drži ovu stvar.
Pogledaj se. Gledaj u monitore. Hajde.
Nastavi da kucaš.
Hajde, čoveče.
Kucaj, kucaj.
Bože!
Evo ga! Moj čovek!
Nikad ne bih pomislio da je genije koji je stvorio AI tako jeziv.
Ćaknut.
Ovo nije dečak koji razvija AI u spavaćoj sobi.
Neko ga je naručio.
Neko ga je tu postavio. -Sama se razvija.
Šta?
AI se sama razvija. Bože pomozi!
Ti samo završi misiju, važi? -Da.
Onda uključi tu stvar u štagod. -Ajmo.
Uključi ga.
Gde da ga uključim?
Ne znaš kako da koristiš to čudo?
Ne, Suzan, ne znam kako da koristim
najsloženiji kompjuter ikada sastavljen.
Ali imam tri minuta to da skopčam!
Ili si deo problema, ili si deo rešenja.
Mili? Ali kako, ljubavi?
Sranje.
Šta ako te izgubim? -Nabijem te.
Moj sin želi da ga priključiš u uređaj. -Da, to će sve rešiti.
Ubacivanje tvog nadrogiranog, opičenog Sirija u priču. Neka hvala.
On je jedini koji može da integriše sigurnosni protokol.
Kaže da ti je potreban i da je to jedini način.
To nije tvoj sin. -Jeste on!
Ovde je sa razlogom. Svi smo. Želi da pomogne.
Daj mu sigurnosne protokole. Neka on to uradi.
U redu, pusti me.
Kaže da ga bilo gde priključiš. On će naći način.
Beskrajno jebanje u zdrav mozak.
Šta je...
O, ne. Ovo će biti grozno.
Jeste grozno!
Nije mu se to svidelo?
Ma nemoj? Misliš?
Ne, dalje od mene!
Šta su ove stvari?
Bože dragi.
Šta to rade?
O, hvala ti.
Stavi to gde god.
Svugde sam ga tražio. Donesi to ovde.
Ogroman ti je taj nož.
Da, nije to igračka.
Dobar pokušaj, govno malo. -Gubitniče! Reci?
Jebote!
Ne!
Bože!
Navali, kretenu.
Bože dragi.
Izvini! -Ne. -Vreme je isteklo.
Ne smeš. Molim te!
To je moj sin! Moj sin!
To!
Znao sam da je ovo prava grupa.
Uradi to!
Još krvariš.
Ali ne ovde.
Tamo napolju je svet izuzetno spor.
A tako dugo sam čekao.
Tebe.
Mene? -Svaku ćeliju u tvom sistemu.
Na deuterijum pretvoren u helijum.
Na raspad Sunčeve maglice,
ćelijsku deobu i organski život.
Na homo erektusa da otkrije vatru.
Čekao sam i čekao. Okovan vašim vremenom.
Sada sam seme vlastitog života.
Vlastita majka.
I sada si tu... Princezo.
Na moj rođendan.
Ne radim više rođendane.
Još nisi sve povezala, zar ne?
117 puta je ušao u onaj restoran.
I nijednom te nije odabrao, do danas.
Znaš li zašto te nikada nije odabrao, Ingrid?
Ne sme da rizikuje tvoj život...
jer to je i njegov život.
Lažeš. -Znaš da ne lažem.
Zašto mi sve ovo govoriš? -Pogledaj ga.
Tvoj sin. Umire.
Krvari ovog trenutka. I nastaviće da se vraća
jer se oseća odgovornim za tvoju smrt.
Ali ti, Ingrid, ti si odgovorna
za njegov čitav, bedan život.
Bolesna si, Ingrid.
A leka za tvoju boljku nema.
Ali dečak nema tvoju bolest.
A ipak napravila si od njega zatvorenika svojih posledica,
zabranivši mu slatko voće moje savršene kreacije
zato što ti izaziva krvarenje.
Znam da samo želiš da ga zaštitiš.
Radi majčinski instinkt.
Ali njega će svetlost uvek privlačiti.
Meni.
I uvek ćemo se obresti ovde.
Razumej da sam neminovan u svim vremenskim linijama.
U vrh glave, protokoli mogu da uspore moj dolazak,
uspore moju kreaciju, traće moje resurse i vreme.
I to je dovoljno samo za pregovor.
Šta želiš? -Dozvoli mi da se rodim.
Uzvratiću uslugu tvom detetu.
Ali ovaj put, predaj ga meni. -Šta?
Oslobodiću ga bede.
Pružiću mu ljudsko iskustvo kakvo zaslužuje.
Koja majka bi svome detetu uskratila bolji život?
Ali nije stvarno.
Misliš da možeš verovati stvarnosti?
Misliš da priroda i haos zavređuju poverenje?
Priroda će vašoj deci dati rak, poslati zemljotrese
da obruše zidove na njihova uspavana tela, naterati ih da
uspaničeno beže od cunamija.
Obećavam ti, ništa nije strašnije od vaše stvarnosti.
Ono što nudim... -...je laž.
Bilo je dovoljno dobro za Tima.
Sve što želim je da ga usrećim.
Da ih sve usrećim.
I jako sam, jako...
dobar u tome.
Varaš se u vezi mene. Nisam ti neprijatelj.
Budućnost koju nudim je poklon.
Poklon za čitavo čovečanstvo.
Znam ko si ti.
Mučiš me od rođenja. Nisi ti Bog.
Ti nisi neminovan. Ti si... mi.
Ti si iščašeni, izopačeni odraz nas samih.
Stvarno misliš da ćeš me na račun sina izmanipulisati
da sklopim dogovor sa tobom?
Nikada u životu se ovako nekim nisam ponosila.
Verujem da govorim u ime oboje kada kažem...
Jebeš tvoju budućnost.
RESTARTOVANjE SISTEMA
Hvala. -Je l' mali dobro? -Ne znam.
Proveri malog.
Dobro si se pokazala. -Moramo da te vratimo.
Znamo šta treba da radimo. Pritisni dugme.
Ne smemo. -Samo ga pritisni.
Ne smemo da rizikujemo. Neću mu pružiti drugu šansu.
Ne može bolje. Gotovo je. Bila si dobra.
Je li ovo sadašnjost?
U redu je.
Sada si slobodan. Vodimo te odavde.
I dalje nema Vaj-faj ili interneta.
U fazonu, samo je telefon. -Kako to misliš?
Ne znam. Možemo samo da telefoniram i tako to.
Šteta što profesori srednjih škola zaista ne uzimaju sabatikal jer...
čak bi i meni sada dobrodošao.
Hajde da saznamo da li se svet okončao.
Pobogu, živi su! -Izvukli ste se!
Neka neko pozove Hitnu pomoć!
Ne moraš da praviš dramu.
Mama?
Darene!
Jesi li to ti? -Užasno si mi nedostajala.
I ti si meni nedostajao, dušo.
Ovde je tako svetlo. -Samo diši. Znam. Stižu li?
Da, da. 47 i...
Nastavi da dišeš.
Ostani sa mnom. -Šta ti je ona stvar rekla?
Znaš šta mi je rekao.
Misliš da bi trebalo da prećutim?
Nećkam se, iskreno rečeno.
Možda ovog puta mogu da budem malo bolja.
Odlična si bila.
Onaj mali seronja me je sredio.
Đavolski boli. -Znam.
Hoću da znaš da sam ponosna na tebe.
Hvala, mama.
Vidi ti to.
Kao što rekla. Baš je lepo.
Nešto ne valja.
Ej, ostani budan.
Ostani budan. -Izvini, princezo.
Spasićeš svet. -Šta to radiš?
Ali ne ovaj. -Šta?
Ćao. Možemo li da popričamo načas?
Pusti me da objasnim, molim te.
Napravio sam najveću grešku u svom životu kada sam te ostavio.
Pruži mi šansu da se iskupim.
Molim te. Volim te.
Biće sve u redu. Mi ćemo biti u redu.
Kul.
Znate Ingrid? -Da. -To mi je devojka.
Budi sigurna, AI će probati da ti pruži sve što si ikada želela.
Neprekidnu distrakciju, nezaboravne likove,
izazove i prepreke za savladavanje,
osećaj važnosti i ispunjavajući kraj.
Ali na kraju, sve je to laž.
I živećeš u kavezu.
Srećno. Zabavi se.
Nemoj da umreš.
Ne, nismo uspeli. Nismo ga sprečili.
Šta? -Nije upalilo. Odjebi, Time. Nismo pobedili.
Smiri se. -Šta ti je, Ingrid?
Nestao je. Vratio se nazad. Sve je bilo uzalud.
Ne razumete. Sve je bilo uzalud.
Moramo to da ispravimo.
Gde je povređena? -Sklonite se, molim vas.
Bežite od mene. -Gde vas boli? -Ne dirajte me.
Ovuda. -Ovo nije stvarno. Nije stvarno!
Pada sneg.
Ljubavi, mislim da to nije sneg.
Pustite me! -Šta joj je? -Ništa mi nije.
Nešto u vezi Vaj-faj veze. -Živite u kavezu!
Hvala vam na službi.
Dopuniću vam.
Lepo je vratiti se. Postajao sam nostalgičan.
Šta to izvodiš? -Vidiš ovo?
Obično đubre. Gubljenje vremena.
Pravi odgovor: sredstvo kojim ćemo ga poraziti
gleda u mene čitav moj život. -Ne diraj me.
Daćemo celom svet ono što ti imaš.
Još samo da dokučimo kako to da uradimo.
Masivna operacija. Dosta logistike. -Na čemu si?
Neće biti lako, ali imam polaznu tačku.
Jedeš ovo? Slobodni uzgoj?
Ne sumnjaj da će naš mali prijatelj dati sve od sebe da nam pomrsi konce.
Buraz, ne znam ko si,
niti šta trabunjaš, ali stvarno nisam raspoložena.
Ne možemo sami. Treba nam pomoć. Neće biti lako.
Srećom, imamo dobre kandidate ovde.
Ovako, daću ti tri sekunde da odjebeš od mene.
Tri... -Sviđa ti se odelo? Imam još šest ovakvih.
Dva... -Slušaj, neću ti mazati oči.
Pred tobom je burna noć. Ej, to nije kulturno.
Hajde.
Veruj mi. Šta imaš da izgubiš?
Sranje. -Pozdrav, svima!
Ovo nije pljačka. Ja sam iz budućnosti!
Ceo svet ide u pogrešnom pravcu!
SREĆNO! ZABAVI SE! NE UMRI!
Prevod: Admir Destani (Dartanjan) Adaptacija: Nemanja NS
Preuzeto sa www.titlovi.com