ЩЕ ОДИН РІК
Весна
І як довго це триває?
Не знаю.
Кілька тижнів?
- Довго. - Рік?
Думаю, так.
Цілий рік?
Треба ж було прийти до мене проконсультуватися, так?
Думала, що все пройде.
Я тільки виміряю вам тиск.
Можете покласти руку на стіл?
Ось так.
Якби ви її розігнули і закотили рукав...
А удень ви дрімаєте?
Іноді.
Тому мені треба щось, що допомогло б мені заснути.
Розумію. Скільки ви спите вночі?
Взагалі не сплю. Тому я тут.
Розумію, дорогенька.
Добре. Трохи стисне.
Вас зараз щось турбує?
Немає фінансових проблем?
Ні. Не розумію, як це може бути пов'язано.
А як справи вдома?
Як стосунки із чоловіком?
Гаразд, нахиліться вперед і глибоко дихайте ротом.
І знову.
Порядок. Все в нормі.
- У вас є діти? - Так.
- Вони досі живуть із вами? - Син - так, працює зі своїм батьком.
Донька поїхала, з'являється тільки тоді, коли їй щось треба.
А як щодо вас? Почалася менопауза?
Так.
Усе гаразд?
То ви пропишите мені снодійне?
Можливо, але це не вирішить вашої проблеми.
Але ж дасть мені поспати вночі, так?
- Скільки ви п'єте алкоголю? - Я не п'ю. Чоловік п'є.
Це проблема?
Ні.
Ви приймаєте ліки?
А каву?
Ви п'єте багато, щоб не заснути?
Каву, так.
- Чай? - Так.
Ну, може, почнемо лікуватися?
Добре.
Ваш тиск трохи зависокий, але це мене не дуже турбує.
Але вам треба зробити аналіз крові, щоб перевірити щитоподібну залозу.
Можете взяти талончик в реєстратурі. Добре?
Так.
Тепер я пропишу вам снодійне, але тільки на тиждень.
- А що від того толку? - Безсоння - це не хвороба.
Снодійне його не вилікує. Ми маємо знайти причину.
Зараз ви явно стурбовані і трохи пригнічені.
Тому я хочу, щоб ви прийшли і поговорили із нашим психологом.
- Навіщо? - Думаю, вона зможе вам допомогти.
Але ви ж випишете мені рецепт?
Так, але ж ви підете до психолога?
Я думаю, це піде вам на користь.
Подумайте про це.
Том!
Давай.
- Як твоя спина? - Так собі.
Легше не стає. Це заняття для молодших.
Джо тут подобається.
Ти говорила із моїм сином і спадкоємцем?
Я залишила йому повідомлення на автовідповідач.
Знову піде дощ.
- Здоров. - Здрастуйте, бос.
- Що там у вас? - То ви наткнулися на камінь?
Так, тільки його пройшли. Це четвертий, то гадаю, що там, 17Ѕ?
Ні дати ні взяти.
- 17Ѕ? Очевидно, плавун. - Мабуть.
- Гаразд, Мік? - Гаразд.
Здрастуй.
За скільки часу ми доїдемо?
- 25, враховуючи пробки. Голодний? - Так.
Добре.
Ось.
Так, лондонська глина. Дякую.
- Дякую, Енді. Побачимося. - Бувай.
Та-та.
- Сліди слюди. - Поглянемо.
Гмм, досить добре.
Дуже добре.
- М'яка порода, так? - Ага.
Згадайте найщасливіший момент свого життя.
Про що ви?
Про ваш найкращий спогад.
Подумайте.
Коли народилися ваші діти?
- День вашого весілля? - Я не знаю.
Не поспішайте.
Я не можу згадати.
- Не можете чи не хочете? - Га?
Не можете чи не хочете згадати?
Не знаю, що я тут роблю. Я не хотіла приходити.
Я не хочу говорити про свою сім'ю. Я не зобов'язана.
Це не ваша справа. Все, що мені треба, це гарний сон уночі,
а ніхто не хоче мені допомогти.
Джанет, я хочу вам допомогти. Саме тому ми тут.
Я знаю, що нелегко говорити про особисте.
Уявіть, що це чиясь інша проблема, і до вас хтось приходить хтось,
скажімо, ваша донька і говорить: "Я не спала місяцями".
Що ви їй відповісте?
"Сходи до лікаря".
А що ще ви скажете?
Не знаю.
Що ви в неї запитаєте?
Чи нормально вона їсть? Не знаю, щось таке.
Добре.
Ще щось?
Що кілька місяців нормального сну все це вирішать.
Вирішать що?
Проблему з сном.
Добре.
За шкалою від одного до десяти...
...наскільки ви щасливі, Джанет?
- Один. - Один.
Мені здається, нам є над чим працювати, ви так не думаєте?
Що ви б хотіли змінити у своєму житті, крім сну?
- Хочу інше життя. - Інше життя.
Зміни лякають, еге ж?
Нічого не змінюється.
Сподіваюся, побачимося наступного тижня, Джанет. У цей самий час.
Я буду тут, але вирішувати вам. На вас ніхто не тисне.
Бувайте.
- Бувай, Сем. - Бувай.
Тільки подивися!
Та ти ось-ось розродишся.
Я уже готова розродитися. Великий хлопака штовхається.
Якщо він вискочить, гукни мене.
Люба, та я більше ніж гукну.
- Привіт, Джеррі. - Привіт, Мері.
У тебе очі червоні.
- Можеш обробити ці матеріали для мене? - О, так, звичайно.
- Як справи? - Чесно кажучи, я розбита,
голова болить.
Ти ходила до лікаря?
Привіт, Джемма.
Не хочеш сьогодні випити?
- Із задоволенням. - Чудово. Ти впевнена?
- У мене тільки година. - Нічого.
- Том готує вечерю. - О, чудово.
- Побачимося пізніше. - Так.
Знаєш, Джеррі, у мене ніколи не було чоловіка, який умів би готувати.
- Не було? - Ні.
- Зате вони уміли інші речі. - Але ними ситий не будеш.
Зате це приносить дівчині щастя.
- А ти не вмієш готувати. - Ні. Ну, може, трохи.
- Але насправді це не моє. - Ні, не твоє.
О ні, не нагадуй мені про це, Джеррі.
Можеш дати оголошення в газету "Потрібен кухар".
Так. "Розкішна дівчина шукає кухаря / хлопця".
Ні, "Зріла жінка з котом".
Ні, "Трішки зріла". Ми ж не хочемо їх відлякати, правда?
Як чудово, що ви з Томом усе робите разом.
- Нам дуже пощастило. - Так, пощастило, але ви на це заслужили.
- Ви обоє дуже приємні люди. - Обережно, а то у мене вже німб росте.
Так, свята Джеррі.
Ну, ти ж знаєш, що я цілком задоволена своїм життям.
У мене є сяка-така квартира із садом, хороша робота.
У мене добре здоров'я, тьху-тьху-тьху, у мене є незалежність.
Але не зрозумій мене неправильно, не все так прекрасно.
Бувають погані дні і добрі дні, ну, то й що!
Ти збираєшся щось робити із своїм садом?
О, не нагадуй мені! Я почуваюся за нього винною.
- Я його занедбала, правда ж? - Так.
Але вчора, коли чистила зуби, я виглянула у вікно
і побачила, як два нарциси виткнулися із трави.
Треба її підстригти.
- Купи собі газонокосилку. - Можливо.
Може, мені краще попросити якогось мужчину? Це коштуватиме недорого.
- Гмм. "Садівник / кухар / хлопець". - Так!
Але я хочу трохи зекономити гроші, бо збираюся купити собі машину.
- Невже? - Так, я вирішила, що це якраз вчасно.
- Це великий крок. - Я знаю. Хвилююче, так?
Ну, у мене є трохи грошей. Небагато, але вистачить.
Але все одно доведеться економити
на одязі, взутті, прикрасах, всяких дрібничках.
Але це нічого, бо в мене повно одягу. Мій гардероб мене задовольняє.
Насправді, на цих вихідних я нічого не роблю, тому я встану раненько,
розсортую свій зимовий одяг по поліетиленових пакетах і засуну його під ліжко.
- Тобі долити? - Ні, Мері, я вже йду.
- І ти не допоможеш мені це допити? - Ні.
О, гаразд. Ну, я тут іще трішки посиджу.
Як Джо? Цього тижня від нього щось чути?
- Ні, але я певна, що все гаразд. - І в нього досі немає дівчини?
Уявлення не маю.
У нього обов'язково хтось має бути, він же такий гарний.
- Побачимося в четвер. - Ох!
Приходь на вечерю в суботу.
О, як мило. Дякую, Джеррі. Передавай привіт своєму милому Тому.
- Звичайно. Бережи себе. - Так.
Вибач, я спізнилася.
Що на вечерю?
Аррабіата. Ти голодна?
Дуже.
Привіт.
Скуштуй.
Сподіваюся, не дуже гаряче.
Через чілі не розбереш.
- Ні. - Ні?
Ах, аж через вуха виходить.
Добре. Келих вина?
Ні, я вже двійко випила. Ну, може, крапельку.
Оце настрій.
- Як пройшов день? - Добре.
Я виїжджав, трохи забруднив руки.
- А ти як? - Розчарована.
Передай мені петрушку.
Ніяких проривів?
Знову довелося проводити бесіду зі своїм клієнтом-алкоголіком.
Так?
- Він був злий, як чорт. - Справді?
Я дуже засмутилася.
І як ти з цим справилася?
Я купила йому подвійне віскі. Але кинула йому виклик.
Сказала, що вирішувати йому.
І як він це сприйняв?
Ну, не знаю. Час покаже.
- Ну, щонайменше він прийшов. - Угу.
- Щось чути від Джо? - Нічого.
Але я не перевіряв електронну пошту.
Я подзвоню йому пізніше. Було б чудово з ним побачитися.
З ним усе гаразд.
Містер Гупта?
Джо Геппл, радий знайомству.
- Я тільки прийшла з ним. - Ах, добре.
Просто пройдіть за мною, будь ласка.
Сюди.
Пробачте за безлад.
Сідайте тут, містер Гупта, а... вас я посаджу отут.
Гаразд, ми перечитали усі листи,
і я побачив усе, що було потрібно.
Кореспонденції явно багато,
і зрозуміло, що містер Гупта не міг читати листи,
бо останні десять тижнів був у лікарні.
Але зараз вас трохи підлатали, містер Гупта, і можна йти далі.
Га?
- Вибачте. - Що?
- Скільки часу це займе? - Не дуже багато.
Мені просто треба повертатися до роботи.
Чим ви займаєтеся?
Е, я... Сімейний ресторанний бізнес.
О, смакота.
Гаразд.
Е... містеру Гупті зараз важливо розуміти, що на цьому етапі
його ніхто не може виселити.
Добре?
Я коротенько розповім вам, що відбудеться в суді.
Ем... Я представлятиму інтереси містера Гупти.
Ми представимо справу судді...
...і...
він погодиться відкласти слухання, що дозволить нам трохи краще з усім розібратися?
Тож я... Вибачте.
Алло?
- Я відчиню! - Гаразд.
- Привіт, Мері. - Привіт, Джеррі.
- Дощ припинився, дякувати Богу. - Я знаю.
- Ласкаво прошу. - О, дякую.
Я купила тобі маленький презент, трохи чебрецю.
- Дуже мило. Дякую. - Ні за що.
- О, а ось і він. - Привіт, люба.
Привіт, Том.
О! Вибач, я тільки покурила,
- я знаю, як ти не любиш цей запах. - Не кажи дурниць.
- Я намагаюся кинути, правда ж, Джеррі? - Невже?
Зі мною щойно в метро сталася така неприємність.
- І що ж сталося? - Там був якийсь чоловік.
- Що він зробив? - Ну, він дивися на мене.
Тобто щоразу коли я підводила очі, він дивився на мене.
- Ой, Боже. - Чесно кажучи, це трохи дратувало.
Ну, нарешті ти тут.
Саме так, і я дуже рада бути тут із вами.
Це для тебе, Том.
- Ах! - Та нічого особливого.
Буенос-Айрес.
Так, бо я подумала, що ви ж там були удвох, у Аргентині?
- Ні, не були. - Ні.
- Справді? - Ні.
Том був у Бразилії, копав свої свердловини.
- Так. - О, я іноді буваю такою дурною.
- Нічого страшного. - О, чесно кажучи...
Ой! Ну, що зі мною зробиш?
Я тільки збігаю нагору. Це ж нічого? Буду за мить.
- Я не бачила тебе від Різдва. - Справді?
- О, то нас сьогодні тільки троє? - Так.
- Я ж казала тобі. - Справді?
- Угу. - Ми хотіли тебе всю собі.
О, дякую, Том. Так кажуть усі хлопці.
Ні, я просто не знала, що одягти.
Я не знала, чи це буде велика вечірка,
- ну, чи, знаєш, повсякденно. - Мері, я думаю, ти все правильно зрозуміла.
- Ти чудово виглядаєш. - О, дякую, Джеррі.
- О... вибач. - Ти пізно лягла?
О! Допізна дивилася фільм.
Не могла прокинутися сьогодні вранці.
Але було так добре відлежатися у вихідний.
- Ми були вдома. - Так?
- Ми слухали музику. - Ну, і таке інше.
- Я думала, може, Джо приїде. - Я так не думаю.
- Він приїде завтра. - Ой, як шкода. Я з ним не побачуся.
Том, Джеррі казала тобі, що я купую машину?
Так.
- І що ти думаєш? - Це чудово. Що збираєшся купувати?
О, ну, я не знаю. Щось маленьке і... червоне.
Маленьке і червоне? Ну, це звужує вибір кандидатів.
- Так. - Сподіваюся, ти голодна.
- Дуже голодна, Джеррі, ти ж мене знаєш. - Доведеться тебе відгодовувати.
Як приємно, коли тобі готують обід.
Коли живеш сама, то і готувати не хочеться.
- Гарно виглядаєш. - О, дякую, Том.
Ти симпатична і струнка.
Невже? Ну, я завжди була струнка, правда ж?
- Не подібно до мене. Постаріла і розповзлася. - Та мовчи.
Ти досконала. Розкішна з усіх боків.
І ти це знаш.
Сідай, Мері. Бери щось випий.
Коли буде підливка?
Усе за планом.
Томе, я чула ти знову збираєшся на Смарагдовий острів.
Саме так. Знімемо будиночок, поїдемо машиною.
- Поставимо намет. - І спальні мішки.
- Було б добре, трохи пожити в наметі. - О, ні.
Дуже дякую, але я проти. Ніколи не спатиму в наметі.
Мері, та я й не пропоную тобі, бо розумію, що ти не прихильниця такого.
Ні, Том.
Але я завжди готова.
- Так, але до чого? - Та до всього, Джеррі.
- Ти ж мене знаєш. - Так, знаю.
Цього року я не поїду у відпустку.
Але ж тоді я взагалі не поїду? Бо мені ні з ким.
Вам удвох добре, ви маєте одне одного.
Ми збираємося на Кільце Керрі.
Куди?
- Кільце Керрі. Місце таке. - Трейлери...
- Дінгл Бей. - О, як мило.
Але ви ж там уже були, так?
- То був Донгал. - Ой.
Геолог стоїть на пляжі
спиною до моря і дивиться на скелі,
у той час як дружина геолога стоїть на пляжі
спиною до скель і дивиться на море.
Розумієте, я не можу дозволити собі купити машину і поїхати у відпустку.
От якби у мене було більше грошей, я б зробила і те, і те.
Але коли в тебе буде машина, Мері, ти зможеш поїхати куди завгодно.
- Дуже розумно. - Саме так, Том.
Для цього я її й купую.
Бачиш, тільки куплю і втечу, так же, Джеррі?
Угу.
У мене таке відчуття, ніби я - це хтось інший.
- Насправді? Хто тоді? - Том!
Хочеться сісти на поїзд...
Але, розумієш, поїзд же дорожчий, ніж машина?
Екологічно - ні.
Он воно про що ти...?
Це мої вуглецеві сліди, Джеррі.
Так, я знаю.
Фінансово машини дешевші. Саме тому немає стимулів їздити поїздом.
Ну, а літак?
Жоден уряд не підвищує цін на авіапальне.
Ні.
А цей уряд не інвестуватиме у залізниці,
тому все, що ми робимо поганого, це пісяємо в океан.
Саме так.
А потім ще є великі корпорації,
які ночами не виммикають світла у офісах.
А від нас хочуть, щоб ми користувалися економними лампочками.
Я знаю.
То, може, мені припинити сортувати сміття, Джеррі?
- Ні. - Ти маєш давати приклад.
- Так. - Посадити кілька кущів томатів.
І кабачків.
Взагалі-то, я дуже екологічно вигідна.
- Невже? - Так.
Я не літаю.
Я не живу в будинку більшому, ніж мені потрібно.
Я не готую.
- Але ж для тебе готують інші. - Хто?
Ну, ти ж купуєш напівфабрикати?
Це не рахується. Усі купують напівфабрикати.
Том, ти будуєш цілі авомагістралі.
Наскільки це екологічно правильно?
Саме так!
Більше машин! Більше машин! Щонайменше я купую стару машину.
- Повторної переробки. - Так.
Проте усі говорять, що з метою економії слід
купувати нові машини.
Так, але, Том...
...якщо я куплю нову машину...
...це буде іще одна машина.
Ти абсолютно права, Мері.
Ти не хотіла б кави?
Ні, дякую.
Я буду як завжди.
З тобою усе гаразд, Джеррі?
Так, Мері. Усе гаразд.
Як ти?
Я щаслива.
Добре.
Я просто хотіла сказати...
...що якщо тобі захочеться чимось поділитись...
...я завжди поряд.
Я умію вислухати.
Дякую, Мері, але зі мною усе гаразд.
Так, я знаю.
Це дуже мило з твого боку, Мері.
О, Джеррі.
Усім потрібно мати рідну душу, еге ж?
Так, Мері, так.
О, ну, тоді вперед і вгору.
Тобі краще лишитися на ніч.
Ні. Ні.
Я думаю, що краще лишитися.
Гаразд, Джеррі, ти бос.
Ми знову знайдемо тобі футболку.
Справді?
Я знайшла тобі зубну щітку.
Іноді я думаю, що він робить.
Чи думає він про мене. Певно, що думає.
Скільки йому років?
Скоро буде 64.
64? Боже, та він старший за мене.
- Майже пенсіонер. - Але тепер він минуле, Мері.
- Дай руку. - О, ні, Том.
Він був прекрасний.
Ну, ми всі старіємо.
О, ні, але він був дуже, дуже сексі, Джеррі. Розумієш, про що я?
Забагато інформації.
Певно, що він шкодує в глибині душі.
Сподіваюся, що так.
Він був моєю великою любов'ю...
...але він був одружений.
Ну, що було робити, Том?
Ну, люди ж не ходять із табличкою
"Не закохуйся у мене, я одружений"?
Деякі носять обручку.
Він не носив.
Але він був непоганою людиною.
Він любив мене.
Мені здається, він був лукавим гівнюком.
Том?
Том, ти думаєш, це була моя вина?
Ні, не думаю, Мері.
Чесно.
Танго танцюють удвох.
То ти думаєш, це була моя вина, Джеррі?
- Я цього не казала. - Ні, я знаю, що не казала.
Це все через моє велике серце.
Ну, усім доводиться робити вибір, так?
Чому я завжди помиляюся, Джеррі?
Ну, подумай, що сталося, після того як я розлучилася із тим гівнюком.
Він відбувся тим, що заплатив мені 5000... нещасних фунтів,
і що тепер у мене є?
Усе просрала.
Живу у гівняній найманій квартирі, хоча в моєму віці я вже повинна мати свій дім.
Так нечесно.
Виродок.
О Боже.
Га?
- Їй все гірше. - Я бачу. У відчаї.
Я почуваюся трохи винною.
Чому?
Ну, розумієш.
Ні.
Ні. Ти правий.
Я не думаю, що я справді любив історію в школі.
Ні?
Може, й так.
Просто чим старшим стаєш, тим доречнішою вона видається.
Угу.
Тепер розумієш, наскільки все очевидно.
Скоро ми й самі будемо історією.
Саме так.
- Ага! - Ага!
Чому їдете по тротуару?
Порушую правила, офіцере.
- Здоров. - Привіт.
- Довго добирався? - Близько години.
- Виснажений? - Хочу завалитися.
- Сидів допізна? - Похмілля.
- Допомогти? - Так, будь ласка.
- Заведу велик. - Давай.
Ось і він. Ти швидкий, Том.
- Узяв гній? - Компост.
- Ось і Джо! - Привіт, Мері.
Привіт, Джо. Який сюрприз.
- Як справи? - Чудово. А у тебе як?
- Ох, по-континентальному! Він геть спітнів. - Увесь ранок їхав на велику.
Невже? Гарний шолом.
- Ага! - Ага!
Ах, правильно. Ніколи не забувай поцілувати маму.
- Я й не забуваю. - Ні, ти ж хороший хлопець, правда?
- Так. - Я тебе пам'ятаю ще отаким.
Ти був шибеником.
- Я й досі іноді ним буваю. - О, невже?
- Гарне пальто. - О, дякую.
Здається, я занадто вирядилася, як для недільного ранку. Як думаєш?
- Оце ти одягла у ліжко? - Я спала в твоєму ліжку. Це ж нічого?
- Якщо ти зібрала постіль. - Ні, не зібрала. Це проблема?
- Ну, побачимо. - Ой, добре.
Ой, вибач, Том. Я тобі заважаю.
От ці сильні чоловіки.
- Дивися, які в нього м'язи. - Саме тому ми його й народили.
Ну, гаразд, тоді я піду.
- Тебе підвезти до метро? - Та не варто.
- Усе гаразд? - Усе гаразд. Я можу пройтися.
Так.
- Вибач за... ну, знаєш... - Та нічого.
- Раді були тебе бачити. - О, дякую, Том.
Усе гаразд?
Ну, так.
Була трохи шалена нічка, Джо.
Ну, краще мені йти.
О, дякую, що нагодували мене сніданком. Було справді дуже смачно.
- Будь ласка, Мері. - Так.
Рада була тебе бачити, Джо. Сподіваюся, скоро побачимося.
- Побачимося. - Так, сподіваюся.
Ну, гарно вам провести день.
- Так. Тоді та-та. - Так, гаразд. Бувай.
- Побачимося у вівторок, Джеррі. - Бувай, Мері. Бережи себе.
Бувай.
- Бувай, Джо. - Бувай.
- Бувай.
Ось.
- Краса. - Подарунок для тебе.
Метт одружується.
О, Метью!
Та невже? Той Метт, що з гітарою?
Ні, то Пол.
О, Метт, так.
Чудово.
- Він зустрів саме ту? - Ага.
- Вона його варта? - Ні, вони ненавидять одне одного.
Ти маєш на увазі, чи він гідний її?
Ох, перепрошую, місіс Пенгерст*. * лідерка руху суфражисток
Де буде холостяцька вечірка? Буенос-Айрес?
- Ні, Дублін. - О, чудово.
Іще одну столицю поставите на коліна.
Ні, ми постараємося залишити її в первозданному вигляді.
- Коли ти їдеш? - У липні. Весілля в серпні.
Це добре. Хочу чаю.
Ну, а коли ж твоя черга?
Через тиждень у середу?
- Ой, не кажи. - Я не хотів псувати сюрприз.
- Я знав. - О, ні, я не купила капелюха.
Які новини?
Нікого?..
Ні, на тому фронті все спокійно.
Що?
ЛІТО
Вибачте, люба. Пробачте.
Хто там стукає у мої двері?
Це я!
- То й забирайся геть! - Привіт, Томе, друзяко.
Привіт, Джеррі, люба.
- Привіт, Кен, як справи? - Усе гаразд.
- Ой, ребра переламаєш. - Вибач.
- Давай свій багаж. - Зараз обісцюся.
Збігаю нагору. Це ж нічого?
Я покладу на ліжко. Спатимеш у кімнаті Джо.
- О, так краще. Я тільки про це й думав. - Візьму твою куртку.
Дякую, старий.
- О, Джеррі. - Обережно, Кен.
- Будеш пиво? - Та, із задоволенням.
Гоп! Га, га, га!
- Маніяки. - О...
Ммм.
- Це чудово. - Дякую.
Мм!
Краще?
Не їв відколи снідав.
- Та невже? - Так.
Такий радий вас обох бачити. Будьмо.
Будьмо.
- Угу. - То як твоя квартира, Кен?
О, все по-старому, по-старому.
А доморобітницю не найняв?
Якби я її найняв, вона б зайшла, подивилася, розвернулася і пішла б.
Може, у неї з'явилася б ціль у житті.
- Трохи безладно, але мені годиться. - Так.
П'ять хвилин пішки на роботу.
Я зазвичай їду автобусом, але якщо спізнююся на автобус, доводиться іти пішки.
Зупиняюся в кафе, купую сніданок.
Беру круасан, якщо у них немає кексів.
Чашку чаю.
Доводиться потайки проносити все це в офіс.
І все через того Стіва. Клятий фашист.
- Він твій бос, так? - Ага, мій бос.
Мій наглядач.
- Він досі працює? - О, так.
Він у нас працює тільки три... ні, два роки.
35, виглядає на 12, поводиться зі мною, як з дитиною. Сраний спеціаліст.
- Ти теж спеціаліст. - Ми усі спеціалісти, правда ж?
- О, так воно і є! - Ти забув.
Будеш салат?
- Ні, ні. Я вже всьо. - Впевнений?
Тобто 40 років допомагаєш людям знайти роботу, вирватися з безробіття.
Ну і яка мені подяка? Мені все це осточортіло!
У твоєму віці уже можна йти відпочивати, хіба ні?
Гмм. Не знаю.
У тебе буде нормальна пенсія. Пристойна.
- Мені можна було йти два роки тому. - То чому ж ти не йшов?
- Не так і легко, правда ж? - Правда ж?
Чим займатимешся, коли підеш на пенсію, Кен?
Паб.
Їстиму, питиму, тішитимуся.
Не знаю.
Як Джо?
- Добре. Побачишся з ним у неділю. - Він в порядку.
Чудово. У нього є дівчина?
- Ні, не думаю. - Принаймні, ми про неї не знаємо.
Хто іще прийде на барбекю?
Джек і Джейні.
Таня, терапевт з роботи.
- Мері. - О, Мері.
Невже?
І, звичайно, ти. Почесний гість.
Ура!
Я не знаю.
Щось іще розкажеш?
О, нічого особливого.
Гм! О, ні, гей.
Здогадайся, де я був минулого тижня.
- Де? - Галл проти Дербі.
- Ого-го-го! За кого вболівав? - Дербі, звичайно.
Але довелося сидіти тихо, бо я якось опинився серед вболівальників Галла.
- Ну, і як гра? - Лайно.
Здається, мій брат не пропустив жодної гри.
Ні. Ми з батьком стояли поряд з ним на трибуні.
Ти лишав Карла у матері у суботу ввечері. Пам'ятаєш?
О, так.
Рев натовпу було чутно з вітальні.
Звичайно, чутно. То було за три вулиці.
Аж будинок трусило.
Наш точно. Та усі трусило.
У славні роки Клафа* ми були в центрі футбольного всесвіту. * британський футболіст
- Ти ніколи не ходив. - Іноді бувало.
Я не був таким маніяком, як він.
Зараз такі ціни на квитки, що Ронні, мабуть, і не піде.
Як Ронні? Я багато років його не бачив.
- Йому вже 70. - Невже?
- Карлу 41. - Ні чорта собі.
- Лінда досі працює. - Вона все життя про нього дбає.
- Бідолашна виснажилася. - Карл не змінився?
Наскільки ми знаємо, то ні.
Дуже сумно.
Лінда вбита горем.
- І Ронні теж. - Він від них відгородився.
Я, бувало, випивав із Ронні.
Коли мій батько був вдома, я йшов на Дербі, а він завжди був у пабі.
Так, це одна з переваг
бути вільним від тиранії постійного працевлаштування.
- Він ніколи не пригощав. - Ти звинувачуєш мого брата,
- що він підлий скнара? - Ага.
- Ти правий, є трохи. - Я знаю.
Угу.
Тобто я...
Коли досягаєш певного віку... Я вже не ходжу туди, куди колись ходив.
Там не люблять старих пердунів.
- То й не треба ходити. - Але ж це мої паби.
Уже ні.
То вже не паби, а якісь претензійні бари.
Це точно, все міняється.
Коли я починав працювати, ми всі відпочивали разом.
У п'ятницю ввечері всі йшли випивати в паб, їли каррі.
А тепер...
Важко, так?
Ну, от з ким мені з'їздити відпочити?
Та ні з ким.
Єдиний раз я їздив із Пем.
Іспанія. Кошмар.
А Андреа тебе хіба не супроводжувала?
Ні, вона була із сестрою. Пам'ятаєш?
Отак.
Такі всі сучки стали.
Неприємний присмак лишається, еге ж?
Дівулі в бікіні, вкриті олійкою для засмаги.
Хлопці вихваляються м'язами на пляжах. Ні, це не для мене.
Ох, не знаю.
Звучить гарно.
Міг би спробувати культурну програму.
Ні, культура не для мене.
Культура пабів.
Молодь, молодь. Усе для молоді.
У цих барах повно молодих, які репетують чортійшо.
Здається, тебе не пускали в кілька пабів у Галлі,
бо ти теж репетував,
коли був молодий.
Так.
"Кен, ти нам подобаєшся.
Ти хороший тип, гарно граєш в дартс,
але якщо знову заговориш про політику, тебе сюди не впустять".
Але ці дітлахи, вони просто шумлять.
Фестиваль на острові Вайт, 1968.
Ото ми шуміли, правда ж?
- Ми не шуміли, він шумів. - Ти шумів.
- Ти галасувала. - Та я пам'ятаю.
Пам'ятаєш Plastic Penny?
Plastic Penny.
- Де вони тепер? - Тобі подобались Plastic Penny.
Молодим можна і треба галасувати.
Так. Знаю. Знаю. Я неправий.
Я зустрічаю не тих людей. Я застряг у рутині.
Це не твоя вина, Кен.
Ти застряг у рутині. Через те ти не можеш піти на пенсію.
Так, знаю.
Мені страшно сідати на той поїзд у неділю вночі. Завжди.
- Чому? - Я знаю, про що я думатиму.
У Галлі для мене нічого не лишилося.
Крім роботи.
Більшість моїх друзів повмирали.
Мабуть, тяжко було, коли Гордон помер?
І його дружина.
Вона теж?
Так.
Так, їх обох не стало.
Кумедно, я думав про нього дорогою сюди.
Виглянув у вікно, коли проїжджали Лінкольншир,
побачив це кляте дерево.
Воно на...
Нагадало мені про його похорон.
О, Кен.
Кен.
Заспокойся.
Джеррі, вибач.
Та нічого.
Вибач, Том.
Ти як?
- Гівняно почуваюся. - І виглядаєш не краще.
Я знаю.
- А крім того, як твої справи? - Все одно гівняно почуваюся.
Давай, хто швидше на гору.
- Що? - На Снейк Пас, я тебе обжену.
О, так.
Коли ти востаннє сідав на велосипед?
1896, пенні-фартинг*. * велосипед із колесами різного діаметра
От що я тобі скажу.
Давай удвох вирушимо з Ідейла до Матлок Бат.
Не поспішатимемо.
Зупинятимемося в гарних пабах. Як думаєш?
От що я тобі скажу.
Я зупинятимуся в пабах, а ти ходи.
Тільки чур ти несеш багаж.
Як щодо цього?
Серйозно, давай сходимо восени.
Ну, що ти робитимеш далі?
Не можна так продовжувати.
То як, кожен сам за себе чи командами?
Командами.
Матиму сміливість запропонувати, що в команді повинен бути слабкий і сильний гравець, Джек.
- Гарна ідея. - Іншими словами, ти з Кеном.
- Дякую. - Кен, ми з тобою.
- На що граємо? - Пляшку вина.
Домовилися.
- Готовий? - Так. Так, давай.
- Твоя черга! - Точно!
- Бити? - Маєш честь.
Отже, команда сина й батька.
- Подвійні Геппли. - Так, проти цих індивідуалістів.
- От які ми, Кен. - Хай щастить, Том.
І тобі, Мо.
Я такий радий знову з тобою грати, не повіриш.
Ага, так. Дивися і вчися, Кен.
На вино граємо.
Так.
Почали.
- Апчхи! - Я знав!
- Я знав, що ти так зробиш! - Ха, ха, ха!
Усе життя мені доводилося миритися із твоїми витребеньками,
але з мене досить!
Не розлякай природу, Кен.
Скільки разів за ніч ходиш?
Втратив рахунок.
Кен, це треба якось вирішувати.
Так.
- О, яка краса. - Гарно.
Гарний удар, партнер?
- Ой, вибач. Гарний удар, Джек. - Дякую.
- Усе гаразд? - Так.
- Хочеш, Джо? - Ага.
Хай щастить, партнер.
Усе сюди.
Гарно виглядає.
О!
Хо, хо, хо, хо!
- Мій партнер. - О, так.
Джеррі!
- Том! - А ось і вона.
- Привіт, Мері. - Вибачте, я так спізнилася.
- Що сталося? - Я три години сюди добиралася.
Виїхала з дому о другій. Так заблудилася, що довелося питати дорогу в поліцейського.
- Ти заблудилася? - Так, мені дуже шкода.
- Ти бувала тут багато разів. - Авжеж.
- Ти ж знаєш дорогу. - Так, але я приїхала на своїй машині, Джеррі.
- О Боже! - Що сталося?
Ой, я така дурна. Чому я завжди все псую?
- Я хотіла, щоб це була несподіванка. - Ти купила машину?
- Так! - Господи, спаси.
Так дешево дісталася. Я така задоволена собою,
бо вони хотіли 700, я запропонувала 600, і ми зійшлися на 650.
Хороші були хлопці. Може, навіть брати.
- У одного був золотий зуб. - Невже?
Так. Але вони хотіли готівку.
Тому доводилося ходити до банкомата у середу, четвер і п'ятницю.
Назбирала потрібну суму аж у п'ятницю після роботи.
Але вони подзвонили у п'ятницю зранку
довідатися, коли ж я з'явлюся з грошима.
Чи розібралася я зі страховкою? Це мені й в голову якось не прийшло!
То я всю обідню перерву в п'ятницю вирішувала цю проблему,
виявилося справді дорого, бо я за кермо не сідала з 1984.
Але я не сказала тобі в четвер, Джеррі, бо знала, що приїду сюди
і всіх вас здивую.
Оце несподіванка. Мені узяти це?
- Так, дякую, Том. - Дякую.
Ой, Том, вибач.
- Можна мені теж трохи? - Впевнена?
Тобі не можна за кермо, якщо ти питимеш.
Знаю, Джеррі, але ж пару бокалів можна, правда, Таня?
- Маленьких. - Так, так. Це ж нічого, Том?
Так.
- Привіт, Джеррі. - Привіт.
- Мені справді шкода. - Ой, не кажи дурниць.
- Привіт, Таня. - Здрастуй.
Ой, ми так скучаємо за тобою на роботі, правда ж, Джеррі?
- Люба. - Коли ти повертаєшся з декретної відпустки?
- Дай мені потішитись. - О, так.
- Привіт, Джо. - Привіт.
- О, справді дуже приємно тебе бачити. - Мені теж.
- Привіт, Кен. Усе гаразд? - Так.
- Іди сідай, Мері. - Сідай, Мері.
- Тут ніхто не сидить? - Ні.
- О, як мило. Здоров, Джек.
Я думав, ти мене й не згадаєш, Мері.
Ой, вибач. Де Джейні?
Вона сьогодні трохи прихворіла.
О, як шкода. Ой, вмираю з голоду.
О, дитина!
- Так, дитина. - Вибач, Таню.
- Та нічого. - Здрастуй, маленький Айзек.
Привітайся. Не зважай на кумедну леді.
Ой, вибач, я не побачила.
О, він спить.
Ой, хіба він не виріс? Він такий великий.
- Таке з дітьми буває. - Ось, візьми.
- О, дякую, Том. - Я тобі його передам.
- Як ти його візьмеш? - О, так краще.
Усе гаразд?
Ми відклали тобі трохи їжі, Мері.
- Сподіваюся, вона ще тепла. - О, дякую, Джеррі. Це добре.
- Я приготую щось свіже, якщо хочеш. - О, ні, не турбуйся через мене.
- То тебе не арештували, Мері? - Ні, Джо.
Взагалі-то, він був дуже милий.
Скільки в тебе кубічних сантиметрів?
- Ти про що? - Про об'єм двигуна.
О, не знаю.
Думаю, він отакий завбільшки.
- Що смішного? - Не будь жорстоким.
Він питає, наскільки потужний двигун? Скільки кубічних сантиметрів?
- О. - Ти це повинна знати.
Ззаду там якісь цифри, 1.6 чи 1.9.
О, так, ясно. Ну, це всякі чоловічі штучки?
- Це неважливо. - Ні, Таню.
Я, мабуть, покурю перед тим як їсти.
- Я зразу від тебе тікаю. - Візьмемо Айзека туди?
Ой, я думала, ви не проти, ми ж надворі.
- Ми не проти, Мері. Кури. - Усе гаразд.
- Нічого страшного. - Порядок. Я на гойдалку.
- Візьми у мене, Мері. - Не варто. У мене є свої. Дякую.
- Ось. - О...
Дякую.
Я покурю з тобою.
Ну, взагалі-то, я звичайно не курю.
Буває, іноді подимлю.
Як справи?
Ну, справді чудово, дякую, Кен.
Досі сама, так?
Так, і мені це подобається.
Ти як я.
Він гарний.
Він чудовий.
- Він голодний хлопака. - Невже?
Точнісінько як його татко.
У нього гарний татко?
Так.
Підгузки міняє?
Угу.
Я думаю, ти гарна мама.
- Так. - Як колись була Джеррі.
Ким була Джеррі?
- Не до тебе говорять. - Ми говоримо про тебе, а не до тебе.
Гей, дякую, що заскочила в п'ятницю. Джейні була дуже рада.
- Як вона? - Недобре.
Ні.
Їй важко підніматися і спускатися сходами, просто виснажує.
Я помітила.
Їй варто було б скинути кілька фунтів, але вона не робить гімнастики, тому...
- А ти як? - Порядок.
Тримаємо носа вище, еге ж? Не можна падати духом.
Так і треба.
Ні, не треба, Кен. Я сама можу налити своє вино, дуже дякую.
Вибач.
Подивися, скільки їжі в цьому холодильнику.
У моєму нічого немає.
Пізніше побачимося, добре?
Ось і вона.
- Можна мені посерединці? - Звичайно, можна.
Ніколи не ставай між матір'ю й сином.
У мене тільки другий, Джеррі.
- Впевнена? - Так, і на цьому все.
Може стати поганою звичкою, Мері.
Так.
Мабуть, Джеррі.
Я сьогодні, як сіла за кермо, нарешті відчула себе цілісною особистістю.
- Невже? - Так, вільною духом.
Тобто хоч і поїздка була суцільним кошмаром,
з початку до кінця усе було жахливо, люди мене просто бісили.
Але це мила машинка.
Я хочу, щоб ви пізніше вийшли і глянули на неї.
Але за кермом мені справді добре, якось по-особливому.
- Ти так гарно виглядала з тією дитиною. - Він симпатюля.
Сподіваюся, не за горами той час, що ти станеш бабусею.
Гмм, це треба питати в мого сина.
Це від мене не залежить.
Він чудовий, правда ж?
Ти якось повинен прийти випити з нами, зі мною й твоєю мамою.
Так?
- Так, чому ні? Ми часто ходимо, еге ж? - Іноді буває.
- Так, я знаю. - Можна навіть без твоєї мами.
- Можемо тільки вдвох. - Ти і я?
Ну, так, ми ж давно знайомі, хіба ні? Ми старі друзі.
Можеш налити мені, Джо?
- Так, мамо. - Дякую.
- Усе гаразд? - Так.
- Тобі налити чогось? - Та у мене є.
О, а ось і Кен.
- Усе гаразд? - Так.
- Та він здоровань. - Так.
Він міг би бути привабливим, якби доклав зусиль.
Як справи?
У нас гарний чистий задок.
Йому варто б скинути пару стоунів*, хіба ні? *=14 фунтів
Він був гарним чоловіком в молодості.
- Невже? - Угу.
У нього добре серце.
Життя не завжи добре до нас, так?
Це точно, Джеррі.
Я не маю нічого проти сивини.
Він досить таки симпатичний, як на чоловіка свого віку, але...
Сама розумієш.
- Я подзвоню тобі на цьому тижні. - Наступного разу в нас буде нормальна гра.
- Та-та. - Побачимося.
Здоров, Джо.
Здоров.
- Ти повернувся до мене? - Ага.
- Усі, врешті-решт, до мене повертаються. - Невже?
- У моїх кошмарах. - Невже все настільки погано?
Ой, давай не відкривати ту банку з червами.
- Так, нехай буде закрита. - В усякому разі, не сьогодні.
О, а ти як, Джо?
- Життя до тебе добре? - Не можу поскаржитись.
- Справді? - Так.
Нічим не хочеш зі мною поділитися?
Ні, не думаю.
Але знай, ти можеш поговорити зі мною.
Коли захочеш.
Ну, я прийду і знайду тебе, якщо буде треба.
Так. Так.
Мені подобається відчувати, що я можу завжди тобі допомогти.
Дякую, Мері.
Як ти?
Та усе гаразд.
Ні, взагалі-то, все чудово.
- Ну, ти гарно виглядаєш. - Справді?
О, дякую.
Я раптом відчула...
себе цілком вільною.
- Ну, ти зараз вільна пташка. - Знаю.
Кішка, яка гуляє сама по собі. Світ перед тобою.
Це так хвилююче, правда ж?
Я почуваюся, як Тельма і Луїза.
Ця маленька машинка змінить моє життя.
Ну, будемо сподіватися.
Правда, мене трохи гризе через гроші, але, врешті...
...то й що?
Це мій подаруночок мені.
- Це цілком справедливо. - Так.
Бо якщо я себе не побалую, то ніхто інший цього не зробить, правда ж?
Як ти збираєшся назвати цю машину?
О, я не знаю. А навіщо? Ти даєш імена предметам?
- Я даю імена всьому. - Справді?
- Наприклад? - Ну, мого носа звати Роджер.
О, ти маєш на увазі...
...свої частини тіла!
Так, але з усіма я тебе не знайомитиму.
Як навіть з малим Персі?
То ти вже знайома з моїм коліном?
О, Джо, ми колись повинні з тобою кудись вийти і випити.
- Нам так весело. - Ага.
Бачиш, між нами ніби іскорка проскочила.
- Хіба ні? - Ага.
Так.
Це ж добре, коли таке трапляється, хіба ні?
Пам'ятаєш, ти показував мені свою скриньку?
Так.
Ти не хотів мені казати, що в ній.
Я й зараз не збираюся.
Я знаю.
Що?
Я тобі не скажу.
Я досі про це думаю.
У нас тоді було барбекю, так?
О! Досі той самий запах.
Тут безлад, так?
Твоїм дітям буде весело тут гратися, авжеж?
Колись.
Отож, чи з'явилася та особлива у твоєму житті, Джо?
- Ні. - О, добре.
Ну, тобто я хотіла сказати, що нічого страшного. Тебе ж це влаштовує.
- Так? - Так?
Ну, річ у тому, Джо, що ти молодий. Ти ж досі хочеш бути там?
Ти про що, насолоджуватися вільним життям?
Ну, так.
Живи, поки виходить. Не думай про завтра.
Ну, багато моїх друзів одружуються.
О, але, так, Джо, треба бути обачним...
Бачиш, я одружилася, мені було 20 з хвостиком, ну, і ясно, що він був не тим чоловіком,
але я була надто молода.
Я не могла з цим впоратися.
Але коли мені було 30 з хвостиком, я була зріла і зустріла потрібного чоловіка.
Я була до цього готова.
Правда, він мене покинув, але...
Що тут зробиш?
Ніколи не пізно, Мері.
Так, я знаю, Джо,
ну, ти ж мене знаєш, я дуже позитивна дівчина.
Але все складно, бо...
я весь час зустрічаю цих старих чоловіків, які хочуть молоду,
ну, й добре, бо я під опис підходжу.
Але...
коли вони виявляють...
...ну, що я не така молода, як вони думали...
то й знати мене не хочуть.
Моя зовнішність працює проти мене.
Скільки ти мені дав би, Джо?
60?
70?
О, припини.
Ой, та ладно. Можеш не відповідати.
Ну, коли ми вийдемо?
Не знаю. Треба глянути, що там у мене заплановано.
- Так. Зроби це. Подзвони мені. - Добре.
- Обіцяй. - Обіцяю.
Старий, тобі пора на поїзд. Пора прощатися. Я підвезу тебе на станцію.
Том, ти забагато випив.
- Та ні. - Думаю, так.
- Я в нормі. - Ми можемо викликати йому таксі.
- Ні, мені буде зручно на метро. - Ти не хочеш таксі?
Воно приїде хвилин за 20. У нас немає часу.
У мене колись був поганий досвід поїздки на таксі.
- Ти поїдеш на метро, так? - Звичайно.
Не їдь на метро, Джо. Я можу тебе підвезти. Будеш моїм навігатором.
- О, звучить весело. - Так.
Ти можеш їх обох підвезти. Це в одному напрямку.
- Я не впевнена, що Мері справиться. - Звичайно, справлюся. Ну, не знаю.
- Чесно, на метро мені буде зручно. - Чудова ідея.
- Я не знаю, як доїхати до Кінгскросу. - Я знаю. Можемо разом поїхати.
- Чудово. Ти ж не проти, Мері? - Так, звичайно.
Буде для мене хороша практика.
Збігаю нагору, перш ніж вирушати.
Щось мені це не дуже подобається.
Усе буде гаразд.
Краще спакуй мою сумку.
- Том. - Що?
Що ти думаєш, Том?
Ну, маленька і червона. Все, як ти хотіла.
- Те, що ти хотіла, Мері. - Чудово, авжеж?
- Гарно припаркувалася, Мері. - О.
О, Боже, я її не замкнула.
Добре, що її не свиснули, авжеж?
До речі, Мері, це 1.4.
О.
Тобі треба приїжджати ще. Поки не вивчиш дорогу.
Ой, куди ти?
О Боже, Джо.
- Що б я без тебе робила? - Усе було б добре.
Ти не можеш проїхатися з нами до Кінгскросу?
- Ми нормально доїдемо, Мері. - Кен! Ти навіть не знаєш Лондона.
Скрізь є вказівники.
Як добре, Джо, що ти поряд, кажеш мені, що робити і куди їхати.
Із задоволенням, Мері.
О, будь ласка, я відвезу тебе, куди захочеш. Я відвезу тебе додому.
Краще зупини тут.
О Боже. Гаразд. Дай припаркуватися.
О, ну, тоді бувай. Рада була тебе бачити.
- Не забудь подзвонити. - Ні, не забуду.
- Бувай, Джо. - Так, бережи себе.
- До скорої зустрічі. - Бережи себе.
- Ой, Джо, куди мені їхати? - Прямо.
- Потім наліво, а там дорога з одностороннім рухом. - Так. Добре.
- Тоді бувай. Бувай. - Так.
- Тепер я пересяду вперед. - О, ні, Кен.
На це немає часу.
Ой, заради Бога.
Ой! Не треба грюкати дверцятами.
- Тільки поспіши. - Я біжу.
Так, ну, тоді до скорої зустрічі.
- До побачення, Мері. - Бувай.
Бувай, Кен.
- Мері, ти мені подобаєшся. Можна я тобі подзвоню? - Ні, Кен. Ні.
- Я міг би підійти, зустрілися б. - Забери від мене руки, Кен!
Вибач.
Буду з тобою чесною.
У мене просто немає до тебе таких почуттів, Кен. Мені дуже шкода.
Ясно.
Ой!
Вибач, мене занесло. Я не хотів.
Та нічого. Поспіши. Твій поїзд за хвилину.
- Дякую, що підвезла. - Та нічого. Бувай.
Господи Боже!
ОСІНЬ
- Поставлю чайник. - Чим швидше, тим краще.
- О! - О!
Що ти тут робиш, дурило?
Приїхав вас здивувати.
Джо!
- Певно, що тобі це вдалося. - Раді тебе бачити.
О!
Здрастуйте!
Вибачте. Він змусив мене ховатися за дверима.
- Насмерть мене перелякала. - Ну, і хто це?
- Мамо, тату, це Кейті. - Здрастуйте.
- Це Том і Джеррі. - Том і Джеррі? Геніально!
Так, ну...
За роки ми навчилися з цим жити.
- Отже, ще раз як тебе звати? - Кейті.
Кейті.
- То ви були на городі? - Так.
Збирали останній урожай сезону.
Привезли чудові томати.
- Так. - Звучить класно.
- Збиралися з'їсти по бутеру. - Ви голодні?
- Я дуже. - Вона дуже голодна.
- Я тільки сходжу переодягнуся. - Дайте скину ці брудні манатки.
- Джо, ти за старшого. - Добре.
Гарна велика кухня, правда ж?
- Вона гігантська. - Та помовч!
- Дякую за квіти, Кейті. - Рада, що вони вам сподобалися.
- Вони чудові. - Вони нормальні.
- Сідай. - Дякую.
- То як ви зустрілися? - Наші очі зустрілися в людному барі.
Ішли на побачення з іншими, але вони не з'явилися.
- Ах, узи обманутих. - Та щось таке.
- Мабуть, що. - І коли це було?
- Десь три місяці тому, ні? - Так.
- Ти нам нічого не казав. - Майстер конспірації.
- Я й не знав, що він такий. - Мій син...
- Ти мене знаєш. - Це важливо.
- О, він темна конячка. - Я хотів тримати тебе в секреті.
- Ваш син дивак! - Так, ми знаємо. Він лікується.
Пригощайся. Наминай.
- Що захочеш. - Дякую.
- Мої батьки знають про тебе все. - Правда?
- І чим вони займаються, Кейті? - О, мій батько - листоноша,
а мати продавець косметики.
- Так? - А ти чим займаєшся?
- Я трудотерапевт. - Так? І де ти працюєш?
- У Роял Фрі. - Це чудова лікарня.
- Непогана. - Яка в тебе спеціалізація?
Люди похилого віку і після інсульту. Реабілітація.
Яка ще орієнтація?
Реабілітація після інсульту.
Люди глухнуть.
А реабілітація після інсульту. Мені почулось щось про сексуальну орієнтацію.
Сексуальну орієнтацію?
Ага, реабілітація для геїв, які зібралися стати гетеро?
Або гетеросексуальних чоловіків, які пробували стати геями, а тепер знову хочуть стати гетеро.
- Джо казав мені, ви психотерапевт, Джеррі. - Так, це один з моїх гріхів.
Але ж це чудове відчуття, коли приходиш додому і відчуваєш, що зробив щось добре?
Так, звичайно.
Або ні, залежно від випадку.
О, я впевнена, у вас виходить.
Та не в мене. Це більше загальна справа.
- Ну, все одно. - Ми знаємо.
Важкий чоловік.
Я знаю, що ви геолог, Том, але чим конкретно ви займаєтеся?
Ах, так. Строго кажучи, я інженерний геолог.
- Що означає, що я... - Він риє ями.
- Я досліджую... - Ти риєш ями.
Ну, добре, я рию ями.
Це якщо називати лопату лопатою, так?
- Я називаю її совком. - Ти називаєш її виделкою.
Я називаю її ударною бурильною установкою на штативі.
Саме тому я його люблю.
Ні, я досліджую землю в нас під ногами,
щоб перевірити можливість різних інженерних і будівельних проектів.
Звучить дивовижно. Над чим ви зараз працюєте?
Ах, так. Ну, зараз головний проект - тунель діаметром 8 метрів,
що повинен полегшити тиск на лондонську каналізацію вікторіанської епохи.
Нічого собі.
Вісім метрів? Величенький.
О, так, і він тягнутиметься уздовж Темзи на 20 миль
80 метрів під землею.
І це тільки для цього господарства.
Тобто число досить велике.
Я не роблю це сам. Нас кілька людей.
- Цю роботу закінчать, вже коли я помру. - О, ні.
Вам краще поспішити.
Пригощайся. Хочеш чогось?
- Може, шинки? - О, ні, дякую. Взагалі-то, я вегетеріанка.
- Невже? - Угу.
Але цей сир чудовий. Дякую.
- Пригощайся. - Спасибі.
- Які у вас плани на день? - Ах, так.
- У нас відвідини. - Звучить зловіще.
- Мері прийде на чай. - Ну, я не помилився.
- Хто така Мері? - Колега з роботи.
- О, так. - Так, вона... Так.
Дивний фрукт.
Не запитуватиму.
- Та-да! - О, Джо!
Така рада тебе бачити.
Яка несподіванка. Як ти?
- Добре. - О, чудово виглядаєш.
- Ти теж. - О, дякую.
Привіт, Мері. Я Том. Я його батько. Я тут живу.
О, Том.
Двоє моїх улюблених чоловіків.
Заходь.
- Ти мені так і не подзвонив. - Вибач.
Ми ж мали з тобою сходити випити.
- У мене для тебе сюрприз. - О, Джо, не варто.
- Здрастуйте. - Кейті, це Мері. Мері, це Кейті.
- Здрастуйте, Мері. Приємно познайомитися. - О, привіт.
- Це дівчина Джо. - Гарна куртка.
Твоя мама дала мені горщик базиліку. Понюхай.
- Вона приготує йому песто. - Мило.
- Допомогти тобі з курткою, Мері? - Так, дякую, Том.
- Як ти, Мері? - Я справді добре, так.
- Як доїхала? - Нормально.
- О, ні, взагалі-то, ні. - Невже знову заблукала?
О, ні, доїхала я добре. Проблема з машиною.
- Вона в порядку? - Що сталося?
- Вона не завелася. - О, ні.
Так, кошмар. Довелося добиратися на метро.
І в неї хтось заліз минулої ночі.
- Ой, неприємно це чути. - О, ні.
Так, я саме скупилася в супермаркеті,
що класно, бо я до покупки машини не скуповувалася.
Я рано виїхала, тому повернулася ще й темно не було.
Занесла три сумки в квартиру, а четверту, мабуть, забула на передньому сидінні.
Зайшла додому. Подумала, класно, все зроблено,
можна розслабитися, випити бокальчик вина.
Власне, гарно я провела вечір.
Е...
А тоді вранці сиджу я на унітазі...
Коротше, забула туалетний папір в машині.
Я вибігаю, а хтось побив у машині вікна.
Скрізь скло,
украли весь мій туалетний папір.
- То, мабуть, діти. - Думаю, ти правий.
Мері, ти застрахована?
- Так, звичайно, я застрахована. - Ну, це щось, хіба ні?
Не можна водити машину без страховки. Це незаконно.
Знаю. Щонайменше, тобі виплатять за розбиті вікна.
Знаю.
Так чи інакше... Мені все це обридло. Я просто кинула її. Це просто машина. Хіба це суттєво?
Сідай, Мері.
- Том, постав чайник. - Так, так. Гарна ідея.
Це такий стрес для мене, Том.
Ця машина була суцільним нещастям, ні?
Знаю.
Зменш свої витрати, Мері. Позбудься її.
Том, але я так багато на неї витратила. Я не можу її зараз продати.
Але якщо ти залишиш її, то витрачатимеш ще більше.
- Ну, ти знаєш, що я думаю, Мері. - Так, так.
Том, я цим сита по горло.
Шини проколені в трьох місцях.
- Три проколи? - Ага.
Вихлопна труба відвалилася. Довелося купувати нову. Карбюратор наказав довго жити.
А ти не можеш повернути її тим хлопцям?
Ні. Вони гарантували, що вона працюватиме три місяці. Але не деталі. Виродки.
Може інакше? Деталі на три місяці, а не робота.
Ні.
О, так, саме воно.
О, я не знаю. В усякому разі... склоочисник відірвався.
У мене три штрафи за перевищення швидкості, усі по 60 фунтів.
Тому будуть проблеми з правами.
- Так, Джеррі? - Так.
Вона видає кумедні звуки.
Машину відбуксували геть, хоч я й не припаркувалася на подвійній жовтій лінії.
За неправильну парковку прийшло 7 штрафів... ні, дев'ять.
А тоді...
А тоді я обламалася дорогою до Брайтона,
і мене відбуксирували в Кролі,
а це останнє місце, куди я хотіла б потрапити, бо я там виросла і ненавиджу це місце.
Тому мені довелося їхати додому на поїзді, потім наступного дня знову поїздом в Кролі,
і там мене облапав якийсь мужик.
Це коштувало мені 500 фунтів, і я так і не провела вихідні в Брайтоні.
А це ж мала б бути моя літня відпустка.
Так.
- Це ж нечесно, правда ж? - Правда.
- Ну, не зважайте. - Сідай, Мері. Розслабся.
- Так, дякую, Джо. - Ну, щонайменше ти приїхала сюди, еге?
- Як, ти кажеш, тебе звати? - Кейті.
О.
Ну, гарна новина, Мері, що я спекла торт на твою честь.
О, дякую, Джеррі.
Вона знала, що ти прийдеш, тому спекла торт!
- Не забудьте дати мені рецепт. - Ні, не забуду, Кейті.
- Ти ж іще його не пробувала. - О, гарно пахне.
Так, я теж була б не проти рецепту. Я ніколи раніше не пекла торта.
- У тебе вийде. - Буде тортовий старт!
О, я не думаю. Я колись пробувала спекти фруктовий пиріг.
Усе прилипло до дна. Якийсь жах.
Ти гарно готуєш.
Дякую.
- Як щодо цих двох, Мері? - Така несподіванка.
Цей монстр ховав юну леді за дверима вітальні.
- Я аж підскочила. - Через мене у бідолашного Тома ледь інфаркт не стався.
Вона пройшла тест.
Дивина. Треба була тебе за двері виставити.
Жахлива поведінка.
- Так. - Ми ж нічогісінько не знали.
- Мій великий секрет. - О, дуже дякую.
Тут явно все серйозно.
Я дуже рада, що з вами обома зустрілася, і дякую за обід.
Ти не казав, що ви обідали.
- Ми обідаємо щодня. - Я знаю, що ви обідаєте щодня, Джо.
Хліб і сир.
- Нічого особливого. - А я подумала, що він особливий.
Ми їли помідори з городу Тома і Джеррі. Ви їх пробували?
Багато разів. Джеррі завжди мені щось дає, правда ж, Джеррі?
- Я дам тобі кілька з собою, Мері. - О, чудово.
О, так, я ж зможу довезти їх на метро.
То чим ти займаєшся, Джекі?
Кейті.
- Кейті. - Нічого страшного. Трудотерапевт.
О.
Реабілітація після інсульту і старих людей.
І... Я виросла недалеко від вас, в Кройдоні.
- У Кройдоні я ходила тільки в коледж. - О, так. Який коледж?
Кройдонський коледж.
Хитро його назвали.
І на кого ж ви вчилися? На секретарку?
А чого це ти вирішила, що я секретарка?
Ну, так і є, правда ж?
- Джеррі сказала... - Так.
Ну...
У мене є диплом. Я доглядаю за лікарями.
О, чудово.
То ви давно працюєте разом?
О, близько 20 років, правда ж, Мері?
Так.
- Мері знає Джо з десятирічного віку. - Не може бути!
Оце ви могли б про нього нарозказувати.
Тільки хороше.
Ми з Джо розділили справді особливі моменти, еге ж, Джо?
- Так, Мері. - Але це буде нашим секретом, добре?
Вона йому майже як тьотя.
Я б не сказала.
Ну, ми вважаємо тебе його тьотею.
Тьотя Мері.
Мені це здається дуже милим.
- Так. Хто хоче торта? - Так, будь ласка.
Тьотя Мері.
Дякую, Джо.
Дякую, мамо.
Мабуть, дуже нудно працювати із старими.
Ні, мені дуже подобається.
Починаєш їх розуміти, ну,...
...усі ми колись постаріємо, так?
Постукаю по дереву.
Деякі вже постаріли.
Ми доглядаємо за старими, так, Джеррі?
Ні, у нас трохи інша специфіка.
Чудовий торт.
Дякую, Кейті.
Так.
Ну, побачимося, коли побачимося.
- Сподіваюся, скоро. - Але ми не скажемо коли.
- Очевидно знайдемо вас у сараї. - Або затаїмося у ванні.
- Чи в туалеті. - Як мило!
- Маєте прийти повечеряти. - Так, будь ласка.
Я чула, ви обоє чудово готуєте. Серйозно.
- Том добре готує каррі. - О, я люблю каррі
- Ну, у суд мене ще ніхто не викликав. - Тоді скористаюся шансом.
- З тобою поговоримо пізніше. - Бувайте.
- Бувай, хлопче. - До зустрічі. Бережіть себе.
- Дуже дякую. - Дякую за квіти.
- Рада, що сподобалися. Приємно познайомитися. - Мені теж.
Бувайте, Мері. Приємно було познайомитися.
Сподіваюся, ви розберетеся зі своєю машиною.
- Бувай, Кейті. - Бувайте.
- Хай щастить. - Скоро побачимося.
- Так. Добре доїхати. Щасти. - Бувайте.
Ну, і що?
- Нічого собі несподіванка. - Це тобі не жарти.
- Вибач, у мене є трохи незавершеної роботи. - Гаразд.
Я збиралася принести тобі квіти, Джеррі. Просто усе було зачинено.
Не кажи дурниць.
Джеррі?
Що?
- Що ти про неї думаєш? - Вона мила, хіба ні?
Ну, не знаю.
Вона подобається Джо.
Так, але, ну, знаєш.
Здається, їм добре.
Ну, він же молодий-дурний?
Йому 30 років, Мері.
Ні, я про те, що йому не варто поспішати.
Він знає її п'ять хвилин.
Я думаю, Джо знає, що робить.
Ну, сподіваюся.
Не забудь свої помідори, Мері.
Ні, не забуду.
Треба було принести пляшку вина.
- Я вже, мабуть, піду. - Добре, Мері.
- Дякую, що прийшла, Мері. - Дякую, Джеррі.
- Побачимося у вівторок. - Так.
Так.
- Ну, бувай. - Ага, до зустрічі.
Дуже сумно.
Печально.
Так.
- Ти здивована? - Звичайно.
Ні, взагалі-то, ні.
Ні.
Це засмучує.
То коли ти запросиш її наступного разу?
Ти це бачила?
Дивина.
- Мені подобається ця-як-її-звати. - Кейті?
- Так, вона весела, правда ж? - Вона дуже мила.
Наш син - темна конячка.
Думаю, ти зрозумієш, що ми, чоловіки, такі.
ЗИМА
Можеш узяти?
Не дуже все змінилося, правда ж?
Здрастуй, старий.
Як ти, Рон?
Привіт, Ронні.
- Впізнаєш Джо? - Я трохи виріс.
Як справляєшся, Ронні?
Скоріше б усе скінчилося.
- Це найважчий день. - Так.
- Вона була хорошою людиною. - Була.
Дуже доброю.
Ти хоч їв за ці вихідні, Ронні?
З'їв трохи бобів.
Тобі треба було б іще щось з'їсти?
Хочеш щось?
Нє.
- Впевнений? - Та'.
- Ми привезли бутербродів, Ронні. - І пива.
То де Карл?
Я сказав йому коли і де.
Питання, чи прийде він.
Ну, йому вирішувати.
Краще б він прийшов.
Твоє здоров'я.
- Скоро прибуде катафалк. - Так.
Випий, Ронні.
Можна мені зараз трохи пива?
Так, звичайно, давай.
Дякую.
- Здрастуйте. - Здрастуйте. Містер Геппл?
Так, я Том Геппл. Здається, ми говорили по телефону.
Це мій брат, Ронні.
- Здрастуйте. - Він чоловік Лінди.
- Усі готові? - Так, готові. Нас тільки четверо.
Ключі в тебе, Ронні?
- Так. - Так.
Дякую.
Спасибі.
- Містер Геппл? - Так.
Це Роберт, священик.
- Я Том Геппл. - О, так.
Це мій брат Ронні, чоловік Лінди.
Роберт Сонтер. Я відправлю службу.
Ми чекаємо, що син Ронні, Карл, прибуде,
але схоже, що він не з'явиться.
Гаразд, ну... почнемо.
Так. Так.
- Усі готові? - Так.
Дякую.
♪ Арія на струні G ♪
Дякую.
"Я воскресіння і життя", - каже Господь.
"Ті, хто вірують в мене, навіть якщо помруть, житимуть.
Ті, хто живуть і вірять у мене, ніколи не помруть".
Я переконаний, що ні смерть, ні життя, ні янголи, ні правителі,
ні влада, ні теперішнє, ні майбутнє,
ні висота, ні глибина, ні що інше в цьому світі
не зможе відділити нас від любові Ісуса Христа, нашого Господа.
Ми віддаємо нашу сестру, Лінду Маргарет, у волю Божу,
і піддаємо її тіло кремації.
Земля до землі, тлін до тліну, пил до пилу,
у непохитній вірі у воскресіння, щоб вічно жити,
Господа нашого Ісуса Христа,
який перетворить наші тлінні тіла,
щоб вони приєдналися до його славного тіла,
яке померло, було поховане і знову воскресло.
Хай вічно він славиться.
Амінь.
Хай Бог дасть вам спокій, мир, світло і втіху
на цьому світі і на тому.
І благословення всемогутнього Господа...
...Отця, Сина і Святого Духа хай пребуде з вами.
Амінь.
Можете попрощатисчя.
♪ Енігма Варіації IX Німрод ♪
Ви жартуєте, так?
Здрастуй, Карл.
- І все? - Все скінчилося, Карл.
Мені дуже шкода.
- Усе пройшло гарно. - Дуже дякую. Я ціную.
Спасибі. Благослови вас Бог.
Неймовірно.
Чому не зачекали?
За нами були інші люди в черзі. Чекати не випадало.
- Не могли почекати п'ять хвилин? - Ні. Ми просили.
- Нахабство. - Що сталося?
- На дорозі пробки. - Треба було це враховувати.
- Я враховував. - Очевидно, недостатньо.
Я тобі ніколи цього не прощу. Ти ж розумієш, так?
- Не звинувачуй мене. - Це не його вина.
Я мав би знати, що ти викинеш такого коника.
- Карл. - Шо?
Я Джо.
О, так. Гаразд?
Карл, мені дуже шкода.
Ми повертаємося в будинок, де жила твоя мати.
Якщо хочеш прийти...
- Я повернуся. Все одно... - Добре. Тоді побачимося там.
Здрастуйте, я Том, брат Ронні.
- Ми повертаємося в будинок. - Ви друзі Лінди?
Як довго ви з нею працювали? Зайдете в будинок?
- Добре. Побачимося там. - У вас є чим доїхати?
Ви знаєте дорогу?
Тоді побачимося там.
Карл сказав, що приїде.
Коли ти востаннє бачив Карла?
Кілька років тому.
З'явився, як грім серед ясного неба, так?
Все-таки потурбувався.
А коли ми востаннє його бачили?
Не пам'ятаю. П'ять, десять років тому?
Коли померла твоя мама.
- Невже? - Угу.
1979.
- Ні. - Ні, '95.
Так.
Не знаю.
Та ну. Коли він гостював у нас в Лондоні?
- То було у '80-х. - Тобі було 9 років.
Він завжди носив чорне, так?
Угу.
Це трагічно.
А був такою веселою милою дитиною.
Невже?
Привіт. Заходьте.
- Дякую, любий. - Здрастуйте. Заходьте.
Здрастуйте.
- Пройдете? - Дякую.
- Знайшли будинок без проблем? - Ага, просто.
- Дозвольте ваше пальто? - Е... ні, дякую, не варто.
Леді, дозвоолите ваші пальта?
- Дякую. - Гаразд.
Джо, знайдеться ще один стілець?
Так.
Служба була чудова.
Авжеж? Проста, пряма.
Це те, що ти хотів, Ронні, так? Ніяких витребеньок.
Ні.
Добре, що не було дощу.
- Гарне там місце, так? - Угу.
Я ще не бачив, щоб звідти хтось виїжджав, га?
- Це точно. - Ага.
Ви довго працювали з Ліндою?
Років десять.
А ви, Меггі?
Не так довго, ні.
Вона була приємною жінкою.
- Так. - Ми не були настільки близькі.
- Її бракуватиме. - Це був такий шок.
Великі зміни для тебе, Ронні,
доведеться самому про себе дбати.
Але ти звикнеш.
- Я вже вісім років сам. - Невже?
Ага.
Це Карл.
Усе гаразд, Карл?
- Здоров, Карл. - Вибач, старий.
- Вип'єш, Карл? - Є чай, пиво...
...двійко пляшок вина.
Дяки, сам розберуся.
- То ти місцевий, Френку? - Ага. Живу за кілька вулиць.
- Ну, на Пальмер-стріт. - О, так.
Я не жив у Дербі 40 років.
- Як справи, Карл? - Добре. У вас?
Усе добре.
Це, мабуть, шок для тебе.
Я сказав би.
- Де ти живеш? - У Йоркширі.
- Ти працюєш? - Не потребую допитів.
Є їжа, якщо ти хочеш.
Усе змінилося.
- Для мене пошти немає? - Ні.
Від тебе теж немає.
- Га? - Від тебе теж немає.
То ти ще не втратив почуття гумору?
Хто усе організував?
- Ми. - Ми привезли це з собою.
- З Лондона? - Так.
Добренько.
То ти й задом не поворушив, Ронні?
- Не варто було, ми самі запропонували. - Невже?
- Так. - Але ж це його обов'язок, хіба ні?
Карле, він пережив шок, враховуй це.
Так, знаю. Твій брат дуже ніжний, ага?
- У нього тільки померла дружина. - Дружина.
Та він не дуже про неї дбав, поки вона була жива.
- А ти? - Перепрошую?
- А ти про неї дбав, Карле? - Том?
- Я дбав про неї по-своєму. - Карле.
- І як же це? - Вона знала, як я почуваюся.
- Невже? - Помовч.
Не вчи мене, як поводитися у своєму домі.
- Це не твій дім. - Мій, так само як і його.
Том.
- А ти куди дивишся? - На тебе, Карл.
Ну, мені це не подобається.
Голубко, мені здається, вам не варто тут сидіти.
Нам краще піти.
Вибачте.
Ще раз співчуваю.
Подати вам пальта? Так, я не здивований.
- Дякую, що прийшли. - Підвезти вас?
- Будь ласка. - Так.
- Дякую. - Чи то... То ти підвезеш, Френку?
Ага, ага. Підвези їх додому.
Бережи себе, Ронні.
Дякую, що прийшли. І вибачайте.
- Чого не буває. - Ну, давай, не переймайся.
- Побачимося. - Дякую.
- Бережи себе. Та-та. - Бувай.
Якого дідька.
Усе гаразд, Ронні?
Я не знаю, що робити.
Та плюнь на нього.
Скоро він звалить.
А знаєш що.
Чому б тобі не поїхати з нами?
У Лондон.
Ні, ні. Не варто.
Чому ні?
На кілька днів, на тиждень.
Чи на якийсь там час.
Тоді ми посадимо тебе на поїзд назад.
Не знаю.
Подумай.
Як думаєш?
Було б добре, поки тобі не стане краще.
- Ти впевнений? - Так.
- Гаразд. - Добре.
Візьми, що тобі потрібно. Ми поприбираємо.
- Так. - У тебе є якась сумка?
Думаю, так.
Твій батько поживе у нас кілька днів.
Та невже?
- Здається, під ліжком. - Так.
Як вона пішла?
Га?
Вона була мертва, коли я прокинувся.
Задоволений?
- Вибач, Карл. - Я зроблю це, Джеррі.
- Ні, я. - Ні, залиш це.
Облиш.
Та нафіга я це роблю? У мене ж мама померла.
- Блін, вона померла. - Послухай мене.
Нє, ні, ні, ні, ні.
Піду куплю пляшку вина.
Карл, у нас повно вина.
Карл.
Він не повернеться.
Піжама. Візьми сорочки.
- Будеш переодягатися? - Так.
- Візьмеш це? - Так.
Як ти?
Усе гаразд?
Так, зі мною все буде добре.
Зараз ідемо.
О, здрастуйте.
А Джеррі вдома?
Ні.
О.
- А Том є? - Ні, їх немає.
А що ви хочете?
Я... Я... Я просто хотіла їх бачити.
Вони нічого не казали.
О... О, ну, так, не казали.
Я просто прийшла спонтанно.
Я подруга Джеррі. Ми працюємо разом.
О, вони, мабуть, на городі?
- Так. - Так.
Можна мені зайти?
Просто зачекаю їх?
- Не знаю. - Мені справді холодно.
Я сам.
О, я не збираюся вас грабувати чи ще щось.
Я можу описати вам будинок, якщо хочете?
Коли заходиш на кухню, то плита праворуч...
...а раковина прямо перед вами, а ліворуч...
Так, так. Так, добре.
Дякую.
Я Мері.
Як вас звати?
Ронні. Том мій брат.
О, о.
Це ваша дружина недавно померла?
- Так. - Мені дуже шкода.
Та нічого.
Не хочете, щоб я зробила вам чашечку чаю?
Ні, дякую.
Це ж нічого, якщо я зроблю чаю собі?
Я не думаю, що Том і Джеррі були б проти.
Гаразд.
Ви приїхали на кілька днів?
- Так. - Так.
Я зовсім не снідала.
А ви снідали?
Так.
- З Томом і Джеррі? - Так.
Хочете обійнятися?
Ви впевнені, що не хочете чаю?
- Е, ну, давайте тоді. - Так.
О, так краще.
О, тут дуже приємно бути.
Я не була тут кілька місяців.
Вони часто мене запрошують. Ми старі друзі.
Ви спите в кімнаті Джо?
Так.
О, так.
Усі його хлоп'ячі дрібнички.
Він був на похороні?
Так.
Зі своєю дівчиною?
- Ні. - О.
Вони прийдуть пізніше.
О, невже?
Вибачте, я така безладна.
Я не лягала спати до п'ятої, а потім не могла заснути.
Тільки встала і зразу сюди.
А Джеррі про мене ніколи не згадувала?
Ні.
Мері.
Ні.
Ви схожі на Тома.
Невже?
Так.
У вас приємне обличчя.
У Тома теж гарне обличчя.
Як звали вашу дружину?
- Лінда. - О.
Вона була гарна?
Ви учора вечеряли?
- Їли курку. - О, це добре.
- Вони добре готують, так? - Ага.
Я не вмію готувати.
- Ви умієте готувати? - Нє.
Я вчора нічого не їла.
Будете тост?
Ні, дякую.
Але сигарету буду.
- Ви курите? - Так.
О, добре.
О, так. Мій друг сам крутив.
Хочете одну?
Ні, дякую. Я куритиму свою.
О, ні, мабуть, давайте. За старі добрі часи.
Так.
Треба вийти надвір.
Та можемо і тут лишитися, ні? Вони не дізнаються.
Ух.
Відносить мене у минуле.
Ви колись курили траву?
Пробував кілька разів.
Ми курили.
Я і моя краща подруга Моніка.
Ми більше з нею не бачимося.
Вам подобалися "The Beatles"?
Вони були нормальні.
Мені більше подобався Елвіс. Джеррі Лі Льюіс.
Ага.
# I'm all shook up
Хе.
У вас є діти?
Син.
Він одружений?
Не знаю.
У вас є діти?
Ні.
На жаль.
Ви скоро повертатиметеся?
Так. Треба дещо зробити.
Не думаю, що син вам допоможе.
Нє.
Я могла б під'їхати і допомогти вам.
Вам треба переїжджати?
Ні.
Я могла б узяти відгул.
Вам не холодно?
О, усе буде гаразд.
Ми тільки докуримо.
О, а ви знаєте Кена?
Кена?
Так.
Так. Він був на похороні?
Ні.
Він трохи дивний, ні?
Хіба?
Взагалі-то, я не курю.
Минулого вечора я забагато випила.
У мене просто був поганий день.
Машина зламалася. Її відбуксирували.
Сказали, що її й ремонтувати не варто. Заплатили за неї 20 фунтів і забрали.
- Небагато. - Що зараз купиш за 20 фунтів?
Я купила собі пляшку шампанського.
Так?
Так.
І все випили?
Так, випила.
Ха.
Мені, мабуть, треба трохи прилягти.
Як чудово, коли є з ким поговорити.
Так.
Тут так мирно.
Можливо, я кудись переїду.
Почну життя спочатку.
Я працювала на Майорці.
Вони скоро повернуться.
О, так.
- Будь ласка. - Дякую.
- Здоров, Ронні. - Ми повернулися.
Привіт, Джеррі.
- Здрастуй, Мері. - Нічого собі!
- Привіт, Том. - Що ти тут робиш?
Ну, я просто подумала...
Роззуйся.
- Звідки вона взялася? - Набридлива баба, особливо сьогодні.
Це точно.
- Усе гаразд, Джеррі? - Так, Мері, зі мною все добре.
Ти приїхала на машині?
О, ні. Я на метро.
Правда?
Було б добре, Мері, якби ти спочатку подзвонила.
Ой, вибач мені.
- Джо і Кейті прийдуть. - Так, Ронні казав.
Здоров.
- Чаю, Ронні? - Ага.
Сідай, Мері, і випий чаю.
Як працюється?
Невтомно.
- Я не знаю, що робити. - Ну, якщо ти не знаєш, то я тим більше.
Я не можу просто виставити її.
- Не можеш? - Ні.
- Подивися на її стан. - Я знаю. Бідолашна.
Джо і Кейті потерплять. Переживуть.
Я знаю. Їжі повинно вистачити.
- Тоді гаразд. - О, ну, добре.
- Тобі допомогти? - Ні, дякую, Мері.
Залишишся у нас поїсти?
Ні, не варто. Не хочу заважати.
Ти не заважатимеш. І їжі на вистачить на всіх.
Ти ще сердишся на мене?
Мері, я на тебе не серджуся. У мене лишилось якесь неприємне відчуття.
О, Джеррі.
Я не хотіла.
Мені справді шкода.
Так, я знаю, ти вибачалася.
Я скучаю за тобою.
Тобто я бачуся з тобою на роботі,
але ми більше не спілкуємося.
- Я жахливо почуваюся. - Це моя сім'я, Мері.
Ти маєш це розуміти.
Я розумію.
О... Ходи до мене.
Треба відповідати за свої дії.
Я знаю.
А тепер послухай, Мері.
Тобі треба з кимось поговорити.
О, ні, я не хочу цього робити.
- Ну, я просто думаю, це тобі допоможе. - Я просто хочу говорити з тобою.
Поспілкуйся ще з кимось з моїх колег.
Я тільки хочу, щоб ми були друзями.
Ні, ми про різне говоримо. Тобі потрібна неупереджена професійна допомога.
Ти станеш набагато щасливішою.
Поговоримо про це у вівторок.
- Так. - Ти все гарненько обдумай.
Так, можемо випити.
Допоможеш мені накрити на стіл?
Ронні дуже приємний чоловік, правда ж?
Здоров. Я побачила вас у вікно.
- Привіт. - Привіт. Як справи?
- Я добре, а ви? - В порядку.
- Кейті, рада тебе бачити. - Ах, я теж дуже рада.
- Як справи? - Добре.
Тут Мері.
- Здоров! - Ага!
- Ми принесли вам шоколаду. - Добре. Ха-ха!
- О, ні, дай їх сюди! - Ти більше ніколи їх не побачиш.
- Дозволь допоможу? - Так.
Ой, ой.
У мене найдовший шарф на світі. Вибач.
- І чай вмоститься у мене на голові. - Познайомся з Ронні.
- О, чудово. - У нас Мері.
О!
- Привіт, Кейті. - Привіт, Мері. Як справи?
- Добре, дякую. - Чудово.
- Привіт, Джо. - Привіт.
Привіт, ви, мабуть, Ронні. Я багато про вас чула.
- Рада познайомитися. - Здрастуй.
- Це Кейті. - Мій старший брат.
- Ах, чудово. - Що будемо пити?
- Я буду те, що й усі. - Мені червоне вино.
- Будемо їсти рибу. - Мені біле.
- Мені теж біле вино, будь ласка. - Пива, Ронні?
- Так. - Біле вино, Мері?
- Так, будь ласка, якщо не важко? - Я зроблю, Джеррі.
Я дістану тобі пива, Ронні.
То я чула, ви великий фан Дербі, Ронні.
- Е... так. - Чудовий клуб.
А я вболівальниця Пелес, це один з моїх гріхів.
Я досі надіюся, що ми проб'ємося в перший дивізіон.
Як думаєте, які шанси в Дербі?
- Не знаю, непогані. - Ну, схрестимо пальці.
Ми зустрілися у перший день навчання в Манчестері.
О, у перший день!
Ми жили в одному гуртожитку.
- Зустрілися на сходах. - Так.
Я з них падав, вона ними піднімалася.
- Я падала ними угору. - Відтоді все змінилося.
А перша Томова робота після університету за кордоном два роки.
Постарайся не розказувати інтимні деталі, ок?
Ми переїхали в Лондон, ага? Жили там 9 місяців.
Моя перша робота геолога була на заході Австралії, в необжитих місцях.
Так.
Там був тільки він і австралійські ковбої.
- Там усе виглядало ніби дикий захід. - Так, капелюхи і пиво.
- Ти працювала в Австралії, Кейті. - Так, я рік працювала в Сіднеї.
Там було чудово. Австралійці уміють розважатися.
- Так. - О, так.
А ти приїхала мене провідати на перші різдвяні канікули?
Ага. Ми святкували Різдво на пляжі.
- Барбі на пляжі? - Так.
І коли Том відпрацював свої два роки, я знову до нього приїхала і...
- Ви поїхали у великий тур. ...і повернулися додому.
Так. Ми, здається, подорожували сім місяців.
Ми сіли на судно із Фрімантла до Сингапура,
потім із Сингапура до Малайзії і до Тайланда.
- Тайланд. Бірма. - Потім Індія.
- Я б хотіла поїхати в Індію. - Ми пішки ходили в Непалі.
Непал, походи в Непалі. Пляж у Гоа.
- Чудово, відпустка на все життя. - Пакистан.
- Афганістан. Іран. - Туреччина.
- Потім грецькі острови. - Греція.
Чудово було те, що я працював... два роки працював у Австралії,
заробив відносно непогані гроші, і мені особливо не було на що їх витрачати.
Тому ми були не дуже обмежені бюджетом.
Деякі люди мандрували пішки, а ми могли дозволити собі поїзд і автобус.
- Так, так. - Так, це, мабуть, все ж краще.
Ти ж була в Греції, Мері, так?
- Так. - А на якому острові?
- Корфу. - Так.
- А що ти робила на Корфу? - Ой, займалася баром на пляжі.
- Ти була офіціанткою? - Так.
- Коли збираєтеся в Париж? - Через тиждень у п'ятницю.
Так.
- Ми рано вирушаємо, поїзд о 6:22. - О, ні.
- Так. - Коли будемо в Парижі?
- Десь за чверть десята? - Так, 9:50.
- Сніданок біля Сени. - Зарезервували готель?
- Так, у нас буде чудовий готель. - Так, гарний.
- Чудово. У Маре. - Невже?
Гарне місце для різдвяного шопінгу.
- Коли повертаєтеся? - В неділю.
- Коротка поїздка. - Не досить часу, щоб багато встигнути.
- Ми постараємося впхнути все. - Спробуємо.
- Можна піти куди завгодно. - Так, так.
переклад: Сяник та Орися aka antusyrzhuk
Більше на http://cinemasterpiece.wordpress.com
шукайте нас на: http://idiscoverbooks.tumblr.com/ http://www.facebook.com/movy.europe