Hei.
Jeg fikk et glimt av piloten, og han er prikk lik Sully.
Jeg tror det er Sully.
Jeg tror det er en kvinne.
- Nei, det er en... - Jo.
Jeg vet hva du gjør. Du tester hvor feministisk jeg er.
Du skal vite at jeg
ikke har noe i mot å legge livet mitt i hendene til en kvinnelig pilot.
Dette er kapteinen deres.
Takk Gud.
Flytiden til Turks-og Caicosøyene er på seks timer og 24 minutter.
- Gjør klar for avgang. - Greit.
På tide å ta den spesielle flymedisinen vi fikk av Ronaldo.
Hva betyr "cuidado"?
Jeg tror det betyr "sov godt".
Ja vel.
- Skål. - Cuidado.
Greit.
Hva skjedde? Har vi landet?
Jøss, det var sterke saker.
Dårlige nyheter, folkens. Vi har mekaniske problemer.
Vennligst gå tilbake til gaten.
Når du må tilbake til gaten, betyr det at flyet ikke tar av.
Ta tingene dine. Vi løper og prøver å finne et annet.
Mye kan skje på fem minutter...
Mr. Pritchett, det går et fly
til Dallas om fem minutter.
- Skynd dere, så rekker dere det. - Jeg vil ikke til Dallas.
Vi skal til Turks-og Caicosøyene.
Dere skal ta et fly videre fra Dallas.
Unnskyld. Det er vanskelig å prosessere informasjon akkurat nå.
Vi har tatt sovemedisin.
- Bare kom dere til gate 32. - Ja vel.
Ja vel.
- Vent. Hvorfor står det "Dallas"? - Jeg aner ikke.
Unnskyld, det har skjedd en misforståelse.
Vi vil ikke til Dallas.
Hør nøye etter.
Dere skal ta et fly fra Dallas videre til Turks-og Caicosøyene.
Dere må være på gate 32 om fire minutter.
- Forstår dere? - Ja.
Jeg er ikke dum.
Vi må være på gate fire om 32 minutter.
- Nei! Gate 32. Skriv det ned. - Ja vel.
Hvorfor er hun så sint?
Hun liker meg åpenbart.
Hun ga meg en mocha.
- Jeg følger etter deg. - Ja vel.
- Feil vei! - Jeg visste det. Instinkt.
- Ja. - Vent.
- Nei, vesken min er borte. - Greit.
Passet mitt er i den.
Vent. Den karen der.
Han har vesken min.
Unnskyld meg. Du har stjålet vesken min.
- Jeg ser at du allerede har malt den. - Cam, den er tilbake på skulderen din!
Herregud.
- Du er flink. - Cam, hør på meg.
Hvis vi skal greie å komme oss til Dallas
og overleve der,
trenger vi hatter.
Hatter.
Unnskyld meg, sir. Eier du denne klesbutikken?
Kan du vise meg dine fineste sportscapper?
- Hvilket lag? - Homo.
Hva har det med noe å gjøre?
Ja vel. Jeg skal bare...
Jeg har et spørsmål til deg.
Når du er utenfor arbeidsplassen, bruker du hatter,
eller får det deg til å føle at du alltid er på jobb?
Vet du hva? Jeg vil ha disse her.
Nei, vi kan ikke...
Se der, små jentehatter. Vi burde kjøpe en til Linda.
- Hvem? - Datteren vår.
- Nei, hun heter Lily. - Jeg elsker det navnet.
Mitchell, hvorfor står det 32 på armen din?
Jeg aner ikke. Kanskje det er en slags kode.
Eller kanskje alderen min.
Ser jeg ut som jeg er 32? Si sannheten.
Eller, ikke gjør det.
Hvis vi skrev det ned, må det være noe viktig.
Kanskje vi skulle skrive ned andre ting som virker viktige,
- så vi ikke glemmer dem. - Ja vel.
- Hatter. - Hatter, ja. Greit.
- Hva annet? Jeg tror det var noe... - Et tall.
- Det var 32. - 32.
Passasjerene Mitchell Pritchett og Cameron Tucker...
- Hørte du det? - Ja.
...vennligst kom til gate 32 med en gang.
- Har vi havnet i trøbbel? - Jeg vet ikke.
- Han høres sint ut. - Det gjør han.
- Hei. - Nei. Ikke gjør det, Cam.
Ikke våg.
Den ser så myk og inviterende ut.
Jeg tror ikke jeg kan fortsette.
- Si til Linda at jeg elsker henne. - Du skal si det selv.
Jeg kan ikke dra til Dallas uten deg.
De har altfor store porsjoner.
Jeg er så trøtt. Så veldig trøtt.
Jeg må bare lukke øynene.
Gi deg!
Du skal manne deg opp,
trekke deg sammen, og komme med meg.
Til gate 32-32. Det kan ikke stemme.
- Vi kommer aldri til å greie det. - Herregud, du har rett.
Vi kommer til å dø på denne flyplassen.
Siste tilkalling til flygning 224 til Dallas.
Vent. Vi har ennå tid.
Stopp!
Kan du ta oss med til gate 32?
- Ja, hvorfor ikke? - Greit.
- Takk. Du har reddet oss. - Skynd deg, er du snill.
Greit.
Her er vi.
- Takk så mye. - Tusen takk.
Vi er Mitch og Cam.
Jeg er Mitch, han er Cam.
Mr. Tucker og Mr. Pritchett. Dere rakk det akkurat.
Takk.
- Lucy. Hun heter Lucy. - Vi kommer hjem, Lucy.
Hei, alle sammen!
Vi skrur på hologrammet av Starship Enterprise om fem minutter.
Vær der, eller vær kjedelig.
Jeg tror ikke han trengte å beordre den.
Nå som vi er her,
er jeg ikke sikker på om det er en god idé å overraske Alex.
Jeg er bekymret. Hun svarer ikke på tekstmeldinger,
hun går aldri ut.
Dette er første akt i alle Lifetime-filmer
om jenter som får sammenbrudd.
Ja, men vi burde ha sagt ifra.
Det var det Judith White trodde
i Fra gode karakterer til tvangstrøyen.
Stol på meg. Dette er beste måte
å forsikre oss om at hun ikke er alene og deprimert hver kveld.
IKKE FORSTYRR
Alex? Det er mamma og pappa.
Kanskje dette er et godt tegn.
Kanskje hun allerede er ute med venner.
Hei!
Hva gjør dere her?
Vi ville besøke deg, kanskje ta deg med ut å spise.
Med mindre du allerede har gøyale middagsplaner.
Burritoen min er klar.
Drikker du?
Vin hjelper meg å sove.
Jeg skulle ønske dere hadde ringt. Jeg er travel med skolen,
og det er så rotete her.
- Der er du. - Har du fått deg katt?
- Den er ikke min. - Stjal du en katt?
Hun er som Neve Campbell i Fra Yale til fengsel.
Herregud. Er du sikker på at det går bra?
Det er lørdag kveld, og du drikker vin i badekåpen
med en ukjent katt.
Hva er galt med det? Bortsett fra katten, er jeg helt lik deg.
Kjære.
Jeg vet hvordan det er å være en taper på universitetet.
Jeg og de kule gutta pleide å trøste dem
ved å legge bananbrød utenfor dørene deres.
Vi banket på, løp av gårde og gjemte oss i en busk
bare for å se ansiktene deres da...
Phil.
Faren din og jeg er bare bekymret. Du har virket så fjern i det siste.
Jeg sa jo at jeg er travel.
Ingen sier at du ikke lever et rikt liv. Du studerer,
du lager burrito...
Kanskje du bare er litt ensom.
- Eller deprimert. - Jeg har det bra, mamma!
Vi kan alltids få deg tilbake i terapi.
- Ja. - Eller du kan flytte hjem igjen
- til oss. - Herregud, gi dere!
Hvorfor antar dere alltid at jeg er en deprimert taper?
Slo det dere aldri at jeg kanskje har vært så fjern
fordi jeg har vært travel med mitt eget liv?
Kanskje jeg har det flott, og er med en person som er viktig for meg.
Ja!
- Akkurat. - Ben, hva driver du med?
Jeg sa at du skulle bli der.
Unnskyld, jeg trodde du bygget opp til en stor avsløring.
- Det gjorde jeg ikke! - Du og Ben?
- Er ikke han 50? - Han er 26.
Det går i familien. Jeg kommer til å se sånn ut til jeg dør.
Er det derfor du ikke har kommet hjem?
Du er sammen med din mors assistent?
Jeg er faktisk markedsføringsleder.
Det er nok best om
- du tar på deg et håndkle. - Ja, det gir mening.
Claire, kan du la være å sparke meg?
Hvor lenge har dere to vært sammen?
I et par måneder.
- Vi tok en pause da jeg var i San Diego. - Hva? Gjorde vi det?
- Bare... - Er det der greit?
Ja, vi laget den til henne. Det er en katte-burrito.
Jeg visste at jeg hadde sett den før.
Du skal vite at han tar med seg den katten på jobben, og tydeligvis på dater.
Han syntes det var på tide å bringe sammen de to viktigste kvinnene i livet hans.
Jeg kan ikke dra på jobb hver dag
og lure på hvorfor han smiler så teit.
Hvorfor får du dette til å handle om deg?
Dette er det første voksne forholdet jeg har hatt siden... noensinne.
Men det er med Ben.
Det går bra. Hun mente det ikke.
Kan jeg snakke med deg et øyeblikk?
Du kan være enig med meg foran alle.
Jeg synes faktisk at du overreagerer litt.
- Hva? - Da vi kom hit, trodde vi at
datteren vår var deprimert.
Så viser det seg at hun er i et forhold.
Har er faktisk ganske søt og ufarlig.
- Er du ufarlig, Ben? - Ikke...
- Han kysset meg! - Kysset du moren min?
Kysset du kona mi?
Jeg trodde jeg måtte, eller miste jobben.
Det er helt sant. Vi jobbet sent.
Det var bare oss to. Hun strakte seg ut etter en vårrull.
Men hun var helt oppe i ansiktet mitt, og hvisket: "Mamma er sulten."
Dette er nok kanskje din feil, Claire.
Som om jeg ville utnytte stillingen min for å misbruke deg,
og ikke Tony fra varehuset?
- Hvem er Tony fra varehuset? - Bare...
Kysset var en ærlig feiltagelse.
Kanskje det, men det var litt sært, som det meste er med Ben.
Kanskje jeg liker det litt sært,
og det er ikke alt han er.
Han er en fantastisk person som forstår meg.
Han er omtenksom og smart, og jeg kan være meg selv rundt ham.
Og nesen hans vrikker på seg mens han sover.
Ser du på meg når jeg sover? Jeg ser på deg sove.
Jeg er glad for at dette endelig er ute,
at jeg kan snakke om hva jeg føler for deg.
Jeg liker deg veldig godt, Ben.
Og jeg har aldri elsket noen så høyt som...
- Ikke gjør dette rart. - Nei vel.
- Hun er ikke trist og ensom. - Nei, det er mye verre.
Se på henne, Claire. Har du noen gang sett Alex så lykkelig?
Pokker også.
Tre, to, en!
- Det er hånden min, Ben. - Unnskyld. Min feil.
Sett opp farten, Manny. Filmen starter om fem minutter.
Jeg kjører ikke over 30 kilometer i timen
med denne cappuccino-maskinen uten setebelte.
Straks jeg perfeksjonerer teknikken min
vil hybelen min bli stedet å være.
Jeg tror vi kan utsette samtalen om å bruke beskyttelse.
Der er det en ledig plass.
Den ser trang ut, men jeg skal prøve.
Du er for nær fortauskanten.
Du kommer til å treffe den.
- Hva sa jeg? - Det går bra, papi. Du greier det.
Kjør rundt!
Å, ja? Vel, her er en hel bukett av dem!
Vi prøver igjen.
Kom deg ut, jeg skal gjøre det.
- For en overraskelse. - Hva sa du?
Ingenting. Jeg sa bare at jeg er overrasket
over at du vil ta over, som du alltid gjør.
- Men jeg er ikke det. - Hvorfor er du så unnvikende?
Denne plassen greier jeg ikke.
Jeg ville ikke si noe,
men her om dagen da vi var hos Jeff og Sally,
og jeg var midt i en historie,
tok du over og fortalte slutten, og det var veldig frekt.
Denne ser bra ut. Den er svær.
Er det det som plager deg?
Jeg hoppet inn for å redde deg!
Du veivet med armene, du druknet i et hav av unødvendige detaljer.
Hvordan?
Det er sånn jeg liker å fortelle historier. Jeg liker å male et bilde.
Historier skal være korte og enkle.
Ikke fortell meg noe jeg ikke trenger å vite.
Jeg tar deg med på en reise.
Jeg lærer deg ikke å bygge en bokhylle.
Dere så at jeg ventet. Hvorfor sa dere ikke at dere ikke skulle dra?
Dere tok med egne bæreposer, men la igjen manerene hjemme!
Historiene dine ville være enklere å følge
hvis du ikke tok så mange omveier,
og hvis du tenkte litt mer på strukturen.
Du er vel enig med meg, Manny?
- Jeg liker mamma sine historier. - Der ser du.
Jeg parkerer her.
Tolv dollar? Ikke rart at middelklassen er sinte.
Du ville aldri ha greid å følge med på historien hennes.
- Jo, det ville han. - Greit. Fortell den igjen.
For et par uker siden gikk jeg til butikken.
Den på Washington som har en liten vinbar på høyre side.
Så jeg kommer inn for å kjøpe papirhåndklær,
og tenker: "Jeg tror jeg skal unne meg selv
litt vin og ost."
For hvorfor ikke?
Så jeg bestiller vinen min, og når jeg ser opp,
synes jeg at jeg ser Sandra Bullock.
Stopp. Du sa nettopp at du syntes du så Sandra Bullock.
Jeg vet allerede slutten, og det var ikke henne.
Men du vet ikke hvem det egentlig var!
Det var ikke Sandra Bullock, så jeg er ikke interessert.
Jeg elsker henne i filmen Gravity.
Hvem bryr seg? Hun var ikke der!
- Vær så snill, si at du skal dra. - Kan jeg fortelle ferdig?
- Jeg følger etter Sandra Bullock... - Ikke Sandra Bullock.
...rundt i butikken.
Først går hun til frysedisken,
så går hun til vaskemiddel-hyllen.
Hele tiden tenker jeg at
jeg skal introdusere meg selv, men tidspunktet må være riktig.
Så jeg fortsetter å følge henne.
Til slutt går hun ut fra butikken,
og det var faktisk veldig varmt til januar å være,
- for husk at i fjor... - Vi vet både måneden og været,
- og at det ikke er Sandra Bullock. - Skal du dra?
Jeg vil ha plassen din. Vær så snill.
- Ikke smigre deg selv. - Hører du etter, Manny?
- Nei, beklager. Jeg fulgte ikke med. - Du holder ikke oppmerksomheten hans.
Det er det jeg har snakket om.
For mange unødvendige detaljer.
- Kom til poenget! - Så hun snur seg
og tar av seg solbrillene, som var veldig rart,
for hun hadde akkurat samme briller
som de jeg kjøpte i fjor og mistet på flyet...
Ingen bryr seg om solbrillene dine.
- Bli ferdig! - Nå vil jeg ikke.
Damen snur seg til moren din og sier: "Herregud. Er du Salma Hayek?"
- Her har vi en. - Jeg prøver bare å hjelpe deg.
Sett på blinklys, sjekk speilene, se på at en drittsekk stjeler plassen din.
Angre på å slutte på karate i fjerde klasse.
Dette handler ikke om hvem som forteller den beste historien.
Det handler om at du hoppet inn den kvelden,
som om du ville at jeg skulle slutte å snakke
fordi jeg gjorde deg forlegen.
Du fikk meg til å føle meg dum.
Du tror ikke det er noe, men du såret følelsene mine.
Gloria, det er det siste jeg ville at skulle skje.
Du bare sier det, men du forstår ikke.
Nei. Jeg beklager.
Jeg er den siste som vil få noen til å føle at de høres dumme ut.
Har jeg fortalt deg om den lille gutten fra nabolaget som stammet?
Det plaget ham veldig. Hvilken unge ville det ikke plaget?
Da læreren stilte ham et spørsmål på skolen,
prøvde han så hardt å få ordene ut,
men de kom bare ikke ut.
Resten av ungene stirret på ham, noe som bare gjorde stammingen verre.
De hvisket bak ryggen hans og lo av ham.
Til slutt gikk det så langt at da læreren ba ham
om å svare på et spørsmål, selv om han visste svaret,
sa ha bare: "Jeg vet ikke."
Og læreren ristet på hodet og sa:
"Studer hardere, Jay".
Var du den lille ungen?
Så trist. Det må ha vært vanskelig for deg.
- Det var det. - Jeg har parkert.
- Filmen begynner snart. - Ja.
Kom igjen.
Jeg har ikke tenkt på det på årevis.
Det var veldig rørende.
Fordi det er sånn man forteller en historie.
Kan du hente bursdagskaken om fem minutter?
Ja, da. Vil du ha sang og hele pakka?
- Ja takk. - Jeg spør bare
- fordi vi ikke liker å... - Tusen takk.
Hei, bursdagsgutt. Hvordan går det?
- Jeg er faktisk litt nervøs. - Hvorfor det?
- Vel... - Herregud.
Haley, da jeg våknet i morges hadde jeg noe på følelsen.
Jeg vet det er plutselig.
Men som alle meteorologer
stoler jeg på instinktene mine.
Det har kanskje også med at jeg blir 45 i dag.
Men i dag befalte instinktene meg
å ikke vente et sekund med å tilbringe resten av livet med kvinnen jeg elsker.
Haley Gwendolyn Dunphy, vil du gifte deg med meg?
- Ja, jeg vil gifte meg med deg. - Virkelig?
Ja!
Det føles riktig. Jeg vil ikke tenke for mye på det.
Det er det jeg elsker ved deg. Du tenker aldri for mye på noe.
Du har gjort meg til verdens lykkeligste mann.
Jeg kan ikke si dette uten å høres overfladisk ut,
- men jeg må se nøye på den ringen. - Sett deg.
Den tilhørte bestemoren min.
Hun gjemte den i den hule trefoten sin under den store depresjonen.
Bestemoren min er på Snapchat.
- Den er vakker. - Jeg ødela vel ikke overraskelsen?
Jeg prøvde å virke normal under middagen,
men kunne ikke skjule at jeg var nervøs.
Det er sånn jeg tenker at mine fans føler det når de møter meg.
Nei, jeg ventet det slett ikke!
Jeg trodde du var nervøs fordi lyset
- var på høyre side av ansiktet. - Ja.
Se på meg, jeg kan ikke slutte å smile.
Vanligvis sparer jeg smilene mine for kameraet,
for de ser mer ekte ut da.
Men dette er verdt det.
- Så rart. - Hva er det?
Det regner. Det forutså jeg ikke.
Jeg meldte klar himmel i dag.
Skal vi bestille sjampanje for å feire?
Jeg kan ikke fatte at jeg meldte galt.
Det gjør ingenting.
Om det hjelper, spådde ikke vær-appen min regn heller.
- Din hva? - Ingenting.
Herregud. Se på den vinden.
Den må være minst ti på Beauforts skala.
Tenk på alle soltakene som er åpne.
Tenk på alt håret som mister volum.
- Hvorfor forutså jeg ikke dette? - Rainer.
Er dette det eneste jeg tok feil av i dag?
Hva mener du?
Du vet at jeg ikke tenkte nøye gjennom dette, Haley.
Jeg mener, hvor skal vi bo? Leiligheten min har bare én garderobe,
og den er min.
Hva vil datteren min synes om at vi gifter oss?
Vil du ha barn? Kan jeg få flere barn?
Jeg har vært mye på solarium.
Jeg tror du snakker litt rundt deg selv.
Noen ganger når jeg reorganiserer skapet mitt,
føler jeg meg overveldet, som om jeg aldri skal bli ferdig.
Da tvinger jeg meg selv til å se på ting i mindre porsjoner.
Jeg arrangerer fem par sko om gangen,
og tolv timer senere er jeg ferdig. Så det skal vi også gjøre.
- Vi tar ting fem år om gangen. - Om fem år blir jeg 50.
- Hva? - Hva trodde du at 45 pluss fem var?
Frem til i dag var du 44,
som jeg overtalte meg selv om at var 40.
Nå snakker vi plutselig om 50, som nesten er det samme som 60.
Vent. Hvorfor får du panikk?
Det er jeg som ikke kan rote til nok et bryllup.
Hvis du roter til det første, er det bare en mulligan.
Men skjer det en gang til,
er det jeg som er problemet. Da kan jeg ikke være
talsperson for Blue Monsoon energidrikk fra Korea lenger.
Trekk inn pusten.
Det er naturlig å få litt panikk. Vi forplikter oss for resten av livet.
Vi skal være sammen for alltid.
Bare du og jeg.
For alltid.
Du sa nettopp det.
Ja, for det er så flott.
Det er vel det alle jenter vil ha?
Ja da, jeg er ennå veldig ung,
og jeg trodde selvfølgelig jeg skulle gjøre mye mer
før jeg bandt meg fast til én person for resten av livet.
Blir noen egentlig ordentlig klare til å gifte seg?
- Antagelig. - Hei.
Jeg skal jo ikke dø. Jeg kommer bare ikke til å være singel mer.
Jeg vil aldri mer ha en første date, aldri mer et første kyss.
Aldri mer danse nær en DJ og håpe på at noen liker det de ser
og tilbyr å kjøre meg hjem.
Er det meg, eller er det veldig varmt her?
- Kan noen åpne vinduet? - Nei, det kan de ikke,
for som jeg ikke spådde regner det ute.
Fingeren min hovner opp.
Hvorfor er ringen til bestemoren din så trang?
Gi meg det smøret.
Vent. Jeg skal hjelpe deg.
Jeg fikk den.
- Herregud. Beklager. - Det går bra.
Ringen gikk i hvert fall av.
Ja. Nå føles det bedre.
Hør her.
Kanskje du har rett.
Kanskje vi burde tenke gjennom hele ekteskapet en gang til.
Jeg husker ikke at jeg sa det.
Det er klart at du er i tvil. Det er vi begge.
Vi fortsetter å gå ut sammen, og ser hvordan det går.
Jeg vil ikke det.
Jeg har åpenbart problemer med å binde meg, og fikk midlertidig panikk i sted.
Men jeg ante ikke at du ville...
Jeg vet det er urettferdig.
Jeg håpet vel på at du skulle være sikker nok for oss begge.
Du har rett. Det er urettferdig.
Gir du den virkelig tilbake?
Bare foreløpig.
Haley, jeg er 45 år gammel. Jeg vil ikke bare
gå ut med deg og se hvordan det går. Det er ikke der jeg er i livet mitt.
Hva prøver du å si?
Det jeg tror vi begge prøver å si.
- Gratulerer... - Nei, ikke.
Flott.
Vil du blåse ut lysene?
Sir?
- Hva har skjedd? - Er vi Dallas?
Nei, vi dro fra Dallas. Vi er på Turks-og Caicos.
- Vi må rydde i flyet. - Hva?
- Husker du at vi dro fra Dallas? - Nei, vi må ha sovet gjennom det.
- Du har på deg en cowboy-hatt. - Du også.
- Hva er dette? - Jeg tror ikke vi burde ha denne.
Jeg har visst en piercing.
Murry?
Hvorfor står det "Murry" på armen din?
Hvem sin hund er dette?
Hva mener du, hvem sin?
- Du nektet å komme på flyet uten ham. - Gjorde jeg?
Greit.
- Kom igjen. - Jeg husker ikke at vesken var så tung.
Oversatt av: Aleksander Songe-Møller Soleim