Ești treaz?
Am dormit șase minute acum vreo două ore în urmă.
Va trebui să iau un somnifer
deci ascunde cheile mașinii,
laptopul și peruca Reba McEntire.
Au fost câteva zile nebune.
Ieri am aflat că nu am primit postul de antrenor
pe care mi-l doream.
Am fost devastat.
Și un pic înainte, ne-a sunat vechea noastră agenție de adopții
cu oportunitatea de a adopta un băiețel.
Deci, o ușă se închide...
Se deschide o fereastră. Dar răspunzi?
Nu se răspunde la ferestre.
Cât de amuzant pentru tine. Cam a făcut o greșeală.
Tot fac liste în minte cu avantaje și dezavantaje.
Modul în care râde un copil e pe ambele.
Bine, bine. Avantaje? Începe.
Bine. Un bebeluș de iubit. Gânguritul.
O familie mai mare, un vot în plus în dezbaterea sinuciderii asistate.
Mă tem că Lily s-ar grăbi.
Alt copil ne-ar ajuta să pricepem
cât din personalitatea lui Lily e vina noastră și cât a ei.
Ni s-ar face dreptate.
Alte avantaje. Crăciunurile.
Să-i bagi degețelele pentru prima dată în ocean,
felul în care un copil fuge spre ușă strigând „Tati!”
Spune repede niște dezavantaje. Simt că ovulez.
Bine. Lipsa somnului. Scaune de mașină pentru copii, scutece,
tuse și răceli, programările la doctor,
-jucării de plastic peste tot. -Peste tot.
Locul nostru e deja prea mic. Nu avem destule dormitoare.
Ceasul ticăie. Avem jumătate de zi să le dăm un răspuns.
Bine, știi ce? Nu ne gândim. La trei
spui da sau nu.
Unu, doi, trei...
-Nu știu. -Nu mă pot hotărî!
De ce e un SUV imens cu șofer la noi pe alee?
L-a trimis compania.
Sunt reprezentanta Halo Dynamics la târgul de recrutare de la Calltech.
Uită-te la tine, într-un SUV uriaș cu șofer.
Când mi te imaginez la volan plângi într-un Prius.
Plâng mai puțin când am șofer.
Și costumul este potrivit.
E un fel de întoarcere triumfală pentru mine.
Am petrecut acolo patru ani în trening
cu păr nespălat și ținând doar la note.
M-au remarcat,
când mi-am smuls sprâncenele în sesiune.
Acum am un loc de muncă, un apartament de fițe,
pantofi care costă mai mult decât primul meu laptop.
E ca-ntr-o comedie romantică. Ai plecat tocilară și revii ca tocilară sexi.
Vorbind de persoane sexi, poate ar trebui să vin să recrutez pentru NERP.
Pentru motive legale, căutăm o persoană științifică să gireze un proiect.
Deși nici unul n-a absolvit facultatea,
vindem produse care intră în corp.
Nu merge așa.
A, trebuie să fii invitat și B, nici un om de știință care se respectă
nu va gira trăsnăile pe care le promovează compania ta.
Scuze, dar pasta de dinți cu cupru
este în topul produselor urmărite de FDA.
Deci...
Phil. Phil, poți să vii aici?
Am lucrat la o mică prezentare
pentru interviul pe Skype și vreau să știu ce crezi.
Da, te rog.
Tu m-ai susținut cu spectacolele de magie
și cu cinele SCARB. Vreau să te susțin și eu. Începe.
Trebuie să te opresc.
N-am avut de lucru niște luni și deveneam neliniștită.
Ca să mă liniștesc, făceam curat, mă organizam.
-Poate obsesiv. -Doctori au fost consultați.
Un psiholog, deci nu un doctor adevărat.
Dar medicamentele au fost respinse.
Nu ne plăceau efectele sexuale secundare.
O să-mi canalizez anxietatea într-o carieră.
Dau interviu pentru un loc de muncă.
VP Senior la lanțul de magazine de organizare Organize'Em.
-Sunt emoționată, pot avea un orgasm. -Ești mai bună de atât.
Pe parcursul apelului mă voi referi
la un sistem de organizare
pe care l-am creat folosind produse Organize'Em.
-Inteligent. -Da, privește.
Dnă Beckman, ce punct interesant. Ar trebui să notez asta.
Ce naiba e asta?
Oh, Dumnezeul meu. Ce...
Am uitat să-ți zic.
Tatăl tău a venit să mă ajute. Trebuie să repar treapta.
S-a crăpat. Am trecut pe acolo și am aterizat în cap.
Dar interviul meu?
Trebuie să o reparăm înainte să fie cineva rănit.
Cineva a fost rănit.
Dacă era Haley cu copiii sau Dylan?
Sau eu. Am vomitat.
Doamne, Gloria a fost ieri aici pe tocuri. Putea să sfârșească urât.
Mi-e somn.
Trebuie să te miști. Se împiedică lumea de tine.
Nu puteți să faceți asta acum. Da? Am un interviu la 13:23.
E foarte precis.
Nu, nu pentru Audrey Beckman.
Întreaga ei viață este programată la secundă.
E un zeu pentru obsesiv-compulsivi.
De ce crezi că am abțibildul
care spune „Ordonează ca Beckman?”
Pot să cobor acum?
Dacă nu am biberoanele copiilor când se trezesc, sunt răi.
N-ai ajuns încă la cei doi diabolicii.
Când încep ăia?
Bine, e aproape să înceapă.
Vă rog, fără zgomot și nu intrați în birou.
Am lucrurile așezate în ordine.
O să urc doar să-mi schimb cămașa.
-Bine, dar ai grijă. -Știu ce fac, dragă.
Mă descurc.
Oh, doamne.
Mi-am prins piciorul. Faceți ceva!
Mă pricep să scot verighete. Vrei să te ung pe coapse?
Dylan, îmi place să ascult cum sună ce spun
mai întâi în capul meu, dacă te ajută.
Dragă, trebuie să vorbim cu tine despre ceva.
E ceva important și vreau să te pregătești.
A sunat agenția de adopții.
Nu mă duc înapoi.
Știi ce se întâmplă cu copiii ușor răsfățați în Da Nang?
Nu, nu, nu.
Există un băiețel.
Ar trebui s-o faceți.
Da? Așa, pur și simplu?
Orice vă oprește să mă vizitați când dorm la prieteni.
Sunteți prea concentrați pe mine.
Ar fi distractiv să am un frățior.
-Deși... -Deși ce?
Nu sunteți cam bătrâni pentru un copil?
Intru în partea interesantă a adolescenței.
Nu vreau să duc eu greul.
Nu suntem chiar așa de bătrâni.
-Sunteți aproape de 50. -Oh, doamne.
Nu. Tati are 44 și eu 48.
Știți că atunci când o să fie în ultimul an de liceu
voi o să fiți pensionari?
-Nu vom fi pensionari... 66. -Cam...
O să am 66.
Și eu 61.
-De fapt 62. -Doar din iunie!
Nu merge. Piciorul e blocat.
Poate e momentul să ne întoarcem la ideea mea.
Nu-mi tai piciorul.
Gândește-te cum ai alerga cu un picior de robot.
Luke, mama ta nu o să-și pună un picior de robot.
I-ar trebui două, ca să nu alerge-n cerc.
-Haide, să verificăm sub scări. -Da, vă rog și grăbiți-vă.
Ce se întâmplă cu casa asta?
Cum pot să se strice două trepte?
Doamne, ce umiditate. Mi se încrețește părul.
De asta nu vă arăt poze din Vietnam.
Am uitat de umidificatorul pentru bușteanul de ciuperci.
Aveam nevoie de întuneric și umiditate. Probabil lemnul a putrezit.
Dragă, ești blocată bine.
Da, fără glumă.
De ce nu cumperi ciupercile de la magazin, ca oamenii normali?
Ciuperci de piață?
Nu înțelegi generația mea, decrețelule. Poate asta te lămurește.
Deschide gura.
-Ia mâna de... -Deschide.
E foarte bun.
De ce refuz din principiu? Are Gloria dreptate?
Ar trebui să încerc blugi strâmți?
Băieți, ce se întâmplă acolo?
Ai piciorul blocat între două țevi de cupru.
Va trebui să le tăiem. O să ia o vreme.
Nu am timp.
Nu pot să cred. O să ratez interviul.
Și asta era slujba mea de vis.
Urma să organizez întreaga lume
și acum o să rămână dezordonată.
Nu poți să reprogramezi?
Nu, Phil. Aș părea slabă.
E o companie de organizare, nu lumea relaxată a vânzărilor imobiliare
unde totul e
„Ne vedem de la 12 la 15 și aduc eu prăjituri.”
Scuze. Te atac pe tine.
Nicio problemă. Leii nu-și bat capul cu părerile oilor.
Scumpo, preia apelul de aici.
Cât de ridicol aș arăta să vorbesc la telefon pe scări?
Și am nevoie de rafturi.
Aveam un decor complet aranjat cu produse.
N-ai nevoie de recuzită.
Ai fost director la Pritchett's Closets.
Știi câți oameni pot spune asta?
Eu și tu.
Și Margaret, la fiecare cinci ani, când mă duceam la colonoscopie.
Bine. Dă-mi telefonul. Ratez interviul de aici.
Și-a pierdut încrederea. Are nevoie de rafturi.
Știi ce? Dacă nu ajunge ea la birou
aducem biroul aici.
Te holbezi. Se încrețește, nu?
Trebuie să recunosc, să trec prin campus
cu toate privirile pe mine, admirația...
A fost bine. M-am simțit bine.
Ca și cum aș fi câștigat ceea ce mi se cuvenea.
Ești nașpa!
Nu, tu!
-Ce? -Helo Dynamics e rea.
Pardon? Noi ajutăm oamenii.
Da, fasciști, dictatori, oligarhi.
Despre ce vorbiți? Facem scanere faciale
care detectează predispoziția la boli genetice.
Pe care guvernele tiranice le folosesc pentru a identifica dizidenții.
Da, sigur, dar se folosesc și în convorbiri video
ca să te transformi în unicorn.
De ce nu pleci cu pantofii tăi scumpi, trădătoareo?
De ce țipă la pantofii tăi fabuloși unul care poartă sandale cu șosete?
-Trădătoareo! -Nu știu!
Și tu ce faci aici?
Recrutez pentru NERP. Ți-am zis: am nevoie de cineva „științific”.
Nu poți să vii pur și simplu. Trebuie să fii aprobat.
Tu de colo: nu-ți pasă cum arăți. Oi fi deștept.
Vrei să lucrezi cu fete atrăgătoare?
Oprește-te. Poți să faci situația asta oribilă mai rea?
La naiba, Helo! E timpul să o tai!
-Nu sunt eu de vină. -La naiba, Helo! E timpul să o tai!
N-am mai văzut așa mulți tocilari.
Nu suntem oameni care coagulăm.
Oh, doamne! E Arvin.
I-am spus că voi fi aici.
Va fi foarte ciudat pentru mine.
Ultima dată când l-am văzut, i-am frânt inima.
Ciudat pentru tine?
Oamenii ăștia mă urăsc suficient cât să facă contact vizual.
Alex, bună. Ce-i cu... Haley?
Arvin. Bună.
Nu știam că vei fi aici.
N-o să fie ușor de spus.
M-am măritat și am gemeni.
Știu. Da.
A fost prima poveste în buletinul de sărbători al lui Dylan.
Ești sigur că nu m-ai urmărit un pic?
Nu, de asta.
Alex, mesajul e pentru tine?
Da. Da, este. Și sunt atât de răi!
-La naiba, Helo! E timpul să o tai! -Scuzați-mă.
Știți că sunt un tip de treabă, da?
Vă las să-mi spuneți Arvin. Odată am făcut ora în aer liber.
Ne lăsați un minut?
O să simtă toată forța furiei mele.
-Deci, ce mai faci? -Nu grozav.
-Nu sunt admiratori ai angajatorului tău? -Ceea ce e nedrept.
Facem cercetare avansată cu implicații atotcuprinzătoare.
Da. Desigur. O secundă.
-Cum dormi noaptea? -Și tu?
Nu, bineînțeles că nu. Nu sunt aici să vă judec pe tine sau pe șeful tău.
Satană!
M-am gândit să mă opresc să te salut.
Haley, mă bucur să te văd.
Trebuie să continui.
Alex, toate cele bune. Bine.
Bine, băieți. Acum cu sentiment.
La naiba, Helo! E timpul să o tai!
Cuvintele lui Lily au avut impact. Poate suntem în vârstă pentru un copil.
Ieri mi-am găsit păr în urechi și am urlat la televizor.
Și eu am spus „Steinfeld” în loc de Seinfeld.
Dar totuși
multe persoane de vârsta noastră care au copii mici.
Da, dar și soții din a doua căsătorie, plus dădace
care adesea se confundă.
Trebuie să discutăm cu o persoană care a avut copii la o vârstă înaintată.
Vă înșelați: l-am avut pe Joe la 35.
Nu e corect. Abia împliniseși...
N-o să cedeze. Spune-ne, deci, cât de greu e?
Sunt nopți în care nu dormi
și vrei să te sinucizi? Desigur.
Te doare spatele
la ridicatul copilului și ținutul în brațe? Tot timpul.
Dar există un „dar”?
E acolo, dar nu e același lucru.
Știu că vă faceți griji că sunteți prea bătrâni
sau prea înceți ca să mai aveți un copil la vârsta asta, dar ghiciți ce.
Puteți!
Ce a fost asta?
O păpușă. Trebuia să dovedească că sunteți gata să aveți un copil,
dar dacă era adevărat, l-ați fi ucis.
N-ar fi fost vina ta, că l-ai aruncat?
Mai scutește-mă. Încercam ceva. Sunt în mijlocul vânzării unei case.
Da. E foarte drăguță. Câte dormitoare are?
Trei și o nișă.
E mai mult decât avem noi. Mitchell, casa asta?
Cam, nu pot să mă gândesc la o casă
când nu am luat o decizie cu privire la...
Dar poate e un semn. Slujba nouă dispare,
apare copilul și deodată
stăm într-o casă cu trei dormitoare...
Trei băi și jumătate.
Pe care, o să ne-o permitem
dacă schimbăm crema de față.
-Nu. -Și e într-un cartier școlar grozav.
Știi ce? Are dreptate aici.
Au asistentă medicală.
Noi avem niște bandaje și o bere de ghimbir.
Avem o grămadă pe cap. Nu cumpărăm casa asta.
Și la subsol, e o sală de karaoke
pentru unii care vor să interpreteze dive fără ca tații lor să-i vadă.
Poate ar trebui să ne uităm.
Nu știu. Chiar pare că sunt în birou?
Fălci n-are rechini vii
și tot n-am stat pe un vas de veceu luni bune.
Cum e unghiul, mamă?
Bun, cred.
Mă mănâncă obrazul. Am ceva pe față?
Amirale Ackbar, ce s-a întâmplat cu tine?
Pun pariu că ciupercile sunt cauza.
De ce încerc lucruri noi? Rămân la blugii mei vechi.
Ea e. Toată lumea, liniște!
Trebuie să urc la copiii.
Stai jos!
Bună ziua, doamnă Beckman. Mulțumesc pentru această
oportunitate.
Cu plăcere.
Nu râdeam de tine.
Când aud pe cineva strănutând, strănut și eu,
ca să fie un număr par.
E perfect normal.
Înțeleg perfect.
Acum un timp am uitat să ating suportul de prosoape de două ori
când am ieșit din duș și în ziua aia l-am pierdut pe George Michael.
Tu ai fost?
Lasă-mă să-ți povestesc despre companie.
Mi-ar plăcea, dar mai întâi aș vrea să iau niște notițe.
Ridică!
Asta îmi place la această industrie.
Niciun moment de plictiseală.
Nu e conectat!
Considerăm Organize 'Em o companie care promovează starea de bine.
O companie de meditație...
Rafturile tale se clatină?
Da. Da. Cred că avem un mic cutremur.
Știi ce? De ce nu-ți spun câte ceva despre mine?
Îmi place să cred că sunt genul de persoană
care poate detecta tendințele consumatorilor,
se poate ajusta din mers și merge în direcția opusă.
Oh, doamne!
Îmi place să mă organizez?
Bebe, chiar îmi place.
Dră Dunphy, ați băut?
Minte. N-are cum să te miroasă.
Nu, Poppy, nu!
-Ce se întâmplă? -Renunț.
Îmi pare rău, dnă Beckman. A fost o idee oribilă.
Am căzut printr-o treaptă și sunt blocată.
Și nu există altă companie pentru care aș prefera să lucrez.
Nu voiam să anulez interviul,
așa că mi-am rugat familia să mă ajute să aranjez lucrurile ca în biroul meu.
Jay Pritchett, meșter de dulapuri, dar probabil ştii asta.
Poți să îl scoți din cadru?
Da, sigur.
Ascultă.
Am vrut să crezi că sunt cineva care are totul sub control, dar nu e așa.
Adevărul e că trăiesc în haos.
Dar de aceea îți iubesc produsele.
Când copiii mei se ceartă sau nepoții plâng
sau soțul meu face clătite de pe un băț pentru sărituri,
știu că pot intra în biroul meu
și să pun facturi într-un dosar organizate pe culori și mă simt în pace.
Știu că sunt cea de care are nevoie compania
pentru că știu câtă nevoie am eu de companie.
Am primit slujba!
Sunt atât de mândru de ea. Cred că e treapta nostră norocoasă.
Nu-ți face griji. Sunt doar eu.
Vedeți?
Ştii ceva? Puteai să mă aperi.
Trebuia?
Spui că ești de acord cu ei?
Mi s-a părut sloganul cam simpluț.
Aș fi mers pe ceva ca
„Helo Dynamics e o corporație multinațională
care prioritizează profitul nu etica.”
Știam eu. Mă judeci.
Îți judeci așa toți studenții?
Alex...
Nu țoți studenții au potențialul tău.
Ești extraordinară. Ești menită să schimbi lumea!
Nu doar eu cred asta.
-Dylan a spus-o în buletinul informativ. -Scutește-mă.
Academicianul moralizator se uită de sus la elevul vedetă
pentru că are pantofi de 1000 de dolari.
-Pantofii ăia au fost 1000 de dolari? -La naiba.
Vin cu medicamente pentru un sat?
Nu-mi place s-o spun, dar nu am nevoie de aprobarea ta
pentru că îmi place ceea ce fac.
Ei bine, îmi pare rău să aud asta.
-Nu e cazul. -Regret,
pentru că strâng o echipă care să creeze inteligență artificială capabilă de orice,
de la descoperirea de exoplanete în spațiu la biomarkerii bolilor oamenilor.
Și ai fi fost un membru perfect într-o echipă excepțională, dar...
Domnule profesor, puteți lua slujba
și să mi-o oferiți.
Dar salariul va trebui să fie același.
-Nu cred că avem asemenea resurse. -Accept.
Mă duc să văd dacă îi mai pot returna.
Și în sfârșit înapoi în frumoasa cameră de zi.
-E grozav. -Vreau să spun, este frumos.
Pot să văd că aveți o minunată neînțelegere.
Mitchell, știi că nu sunt de obicei impulsiv.
Nu mergi niciodată singur la alimentară
fără să vii cu un balon.
Baia de sus e uimitoare.
Da și îmi place ideea de a avea propria chiuvetă.
Menajera o să-și dea seama cine e vinovatul.
Deci ar trebui să o facem. Hai s-o facem.
-Să cumpărăm casa? -Da.
Nu am luat o decizie cu privire la copil.
Un alt agent mi-a trimis un mesaj.
Altă ofertă vine la ora șase.
Grozav. Încă un ceas care ticăie.
Să dezamorsăm o bombă luând bilete la Beyonce de pe net
cu un card expirat.
Bine, am înțeles asta.
Respir cam greu. Cred că fac un infarct.
Și această cameră de zi cu șemineu confortabil
este locul perfect pentru unul.
Bine. Știi ceva, Gloria? Oprește-te. Trebuie să ne gândim.
Nu, nu trebuie să ne gândim. Trebuie să ne oprim.
În 18 ore,
ar trebui să ne schimbăm viețile cu desăvârșire?
Nicio problemă, așa se iau deciziile majore.
Ai dreptate. Ştii, e... Atunci... hai să nu.
-Bine. -E mult prea mult.
Când lucrurile sunt corecte, n-ar trebui să fie greu, ca acum. Pur și simplu știi.
Da, știu.
Acel băiețel va găsi o familie minunată, nu?
-Sigur. -Da.
Ştii ce? Eu deja...
Deja mă simt puțin mai ușor.
-Și nu vrem stresul mutării. -Nu.
Pentru că, știi ce? Îmi place casa noastră.
-Și mie. -Nu e perfectă, ca și noi.
-Nu suntem. -Și nici mașina voastră.
Puteți să luați chestia aia de pe alee?
Încerc să vând un mod de viață.
-E agenția de adopții? -Da.
-Le voi spune. -Da.
Bună.
Da, soțul meu și eu am vrea să-l adoptăm.
Hai să scriem o ofertă.
-Tată, trezește-te. -Ce s-a întâmplat?
Cred că tata a luat din nou un somnifer.
-E... -Da.
Bine.
M-a învățat să-l iubesc. Și a promis să mă iubească
Și să mă pună mai presus de tot
Haide, cântă cu mine, Tucson.
Biata mea inimă se întreabă Nici o nefericire nu poate spune...
Hei, Mitchell, am o duzină de aripioare pentru Reba.
Da, bine. Mulțumesc mult, Corey. Ne vedem data viitoare.
Tony, primesc un mesaj în cască.
Tony Hammond, doamnelor și domnilor!
Subtitrarea: I. Nartea