6. april 1917
Blake.
Oprosti, narednik.
Izberi nekoga in vzemi svojo opremo.
Razumem, narednik.
Ne trati časa. –Ne bom, narednik.
So poslali hrano?
Ne, samo pismo.
Čaj! Čaj je kuhan!
Myrtle ima mladičke.
Si ti kaj dobil? –Ne.
Sestradan sem. Ti nisi?
Mislil sem, da bomo tu dobili pošten obrok.
Zato sem se odpovedal duhovniškemu poklicu.
Kaj imaš? –Šunko in kruh.
Kje si ju dobil?
Svoje prijeme imam.
Izvoli.
Po starem čevlju ima okus.
Glavo gor. Naslednji teden bova ob tem času večerjala piščanca.
Ne jaz.
Preklicali so mi dopust.
So povedali, zakaj?
Nimam pojma.
Lažje je ne oditi domov.
Umaknite se!
Nekaj se dogaja. Si kaj slišal?
Ne.
Gotovo gre za napad, ne?
10 šilingov stavim, da gre za napad.
Ne sprejmem stave.
Zakaj? Ker veš, da imam prav?
Ne, ker nimaš 10 šilingov.
Gospoda, kar počasi.
Narednik, je kaj novic? –Kakšnih?
O velikem napadu. Pred nekaj tedni bi moral biti.
Rekli so, da bomo za božič doma.
Oprosti, ker se ne držimo tvojega urnika, Blake,
ampak poveljstvu ni do tacanja po snegu.
Škoda, narednik. Vesel bi bil malo purana.
Poveljnikom bom prenesel tvoje negodovanje.
Kaj nas čaka, narednik? –Švabi nekaj naklepajo.
Veste, kaj? –Ne, nam bodo pa pokvarili konec tedna.
Zdaj poslušajta.
Erinmore je notri, zato se lepo zapnita.
Kdo ve, mogoče nas omenijo v poročilu,
če ne bosta zamočila.
Gotovo je nekaj velikega, če je tu sam general.
Poddesetnika Blake in Schofield.
Kateri od vaju je Blake? –Gospod.
Imaš brata poročnika v 2. devonširskem bataljonu?
Tako je. Joseph Blake. Je … –Živ je. Kolikor vem.
In želel bi, da s tvojo pomočjo tako tudi ostane.
Sanders pravi, da dobro bereš zemljevide. Drži?
Kar dobro, gospod.
Torej …
Mi smo tukaj.
2. devonširski bataljon prodira tukaj.
Koliko potrebuješ, da prideš do tja?
Ne razumem, gospod.
Gospod, na tem ozemlju so Nemci. –Nemci so odšli.
Ne upajte preveč.
Očitno gre za strateški umik.
15 km dlje so postavili novo obrambno črto.
2. bataljonu poveljuje polkovnik Mackenzie.
Včeraj zjutraj je sporočil, da sledi umikajočim se Nemcem.
Prepričan je, da jih je pognal v beg
in da bo obrnil položaj sebi v prid, če jim razdre vrste.
Moti se.
Polkovnik ni videl zračnih posnetkov nove sovražnikove obrambne črte.
Pridita bliže.
Razteza se na petih kilometrih z utrdbami, obrambo
in topništvom, kot ga še nismo videli.
2. bataljon naj bi jutri kmalu po svitu jurišal nadnje.
Ne vedo, kaj jih čaka.
In ne moremo jih opozoriti.
Sovražnik nam je za poslovilno darilo prerezal telefonske linije.
Zato moraš priti do 2. bataljona v gozdu Croisille,
1,6 km jugovzhodno od Ecousta.
Tole predaj polkovniku Mackenziju.
Ukaz za preklic jutrišnjega napada.
Če ti ne uspe, bo prišlo do pokola.
Izgubili bomo dva bataljona, 1600 vojakov, tudi tvojega brata.
Misliš, da lahko pravočasno prideš tja?
Ja, gospod. –Kakšno vprašanje?
Ne, gospod. –Dobro.
Poročnik, prepuščam vam besedo.
Vajine potrebščine.
Zemljevid, svetilke, granate in nekaj poslastic.
Takoj pojdita po tem rovu proti zahodu do Ulice Sauchiehall,
potem pa severozahodno do Aleje Paradise in fronte.
Nadaljujta vzdolž fronte, dokler ne prideta do Jorkširskega polka.
Tole predajta majorju Stevensonu.
Drži obrambo na najkrajši širini nikogaršnjega ozemlja. Tam prečkata.
Dan bo, gospod. Videli naju bodo.
Naj vaju ne skrbi. Ne bodo vaju ustavljali.
Gospod, greva sama?
"Dol do Pekla ali gor do Prestola,
najhitreje potuje tisti, ki potuje sam."
Ni tako, poročnik? –Res je.
Vso srečo.
Blake, pogovoriva se o tem. –Zakaj?
Blake!
Premisliti morava. –Nimava o čem. Za mojega starejšega brata gre.
Vsaj temo počakajva. –Erinmore je rekel, naj greva takoj.
Ker ni nikoli videl nikogaršnjega ozemlja.
Niti 10 metrov ne bova preživela. Če pa počakava …
Slišal si. Rekel je, da so Švabi odšli.
Nama je zato dal granate?
Blake!
Glej, kod hodiš! –Oprosti.
Pravim samo, da počakajva.
Ne čudi me, saj ne gre za tvojega brata.
Ko so mi nazadnje rekli, da so Nemci odšli, se ni dobro končalo.
Ne veš, kako je bilo. Ni te bilo tam.
Oprostite, oprostite.
Oprostite.
V napačno smer greš, butelj. –Generalov ukaz, gospod.
Recimo, da so Švabi odšli.
Za 15 km potrebujeva kakšnih šest ur, največ osem.
Torej lahko počakava, da sonce zaide.
Sovražno ozemlje je. –Lahka tarča bova. –Ne veva, kaj naju čaka.
Blake, če ne bova pametna, ne bo nihče prišel do tvojega brata.
Jaz bom.
Prispela sva. Prva obrambna črta.
Zdaj morava najti Jorkširce.
ALEJA PARADISE
SOVRAŽNIKOVI OSTROSTRELCI
PODNEVI GLAVO DOL
Pardon, stari. –Kristus.
Glej, koga suvaš. –Umakni se.
Kaj se greš, jebenti? Ranjence suvaš! –Pusti me!
Kreten je podrl narednika. Človek je ranjen!
Žal mi je! –Nalogo imava. –Pustite me mimo.
Generalov ukaz. –Pustite me mimo.
Umakni se.
Prav. Pazi, kod hodiš.
Presneto tiho je.
Je bilo tako pred Thiepvalom?
Ne spomnim se.
Se ne spomniš Some?
Niti ne. –Pazite. Pridi.
Ti si se izmazal.
Vsaj odličje lahko nosiš.
Nimam ga več.
Kaj? Si ga izgubil?
Glavo dol, fanta.
Dajmo, fantje. Kopljite naprej.
Skloni se.
Previdno, za božjo voljo. Po mrtvih hodita.
To je naš narednik.
Lahko bi jih sprali iz bunkerja s curkom.
Veš, kje so Jorkširci?
Za naslednjim ovinkom bosta stala na polovici.
Dve noči nazaj so jih pobili.
STRAŽA
Jorkširci? –Ja, desetnik.
Kje je major Stevenson?
Pred par nočmi so ga ubili.
Poročnik Leslie poveljuje.
Kje ga lahko najdeva?
V naslednjem bunkerju.
Sem.
Gospod?
Poročnik Leslie? –Kaj je?
Sporočilo imava od generala Erinmorja. –Ste naša okrepitev? –Ne.
Kdaj bodo že prišli, jebenti?
Ne veva, ampak ukazali so, naj tukaj prečkava.
To je nemška obrambna črta. –Veva.
Če bi prebrali pismo …
Pomagajta nam pri stavi. Kateri dan je?
Petek. –Petek? Nihče ni imel prav.
Tisti cepec je mislil, da je torek. –Žal mi je, gospod.
So ponoreli, jebenti?
Ena mirna noč in mislijo, da so Švabi odšli domov?
Mislite, da se motijo?
Dve noči nazaj smo izgubili častnika in tri vojake.
Prerešetali so jih, ko so krpali žico.
Dva smo zvlekli nazaj. Zaman.
General je prepričan, da se je sovražnik umaknil.
Zračne posnetke nove črte imajo. –Dovolj!
Umirali smo za vsak centimeter te klinčeve zemlje.
Zdaj pa nam prepustijo kilometre? Past je.
Ampak glavo gor. Gotovo bosta odlikovana.
Vdove nič ne razveseli bolj od kosa kovine.
Dobro.
Kje je najbližji prehod?
Naša žica je v groznem stanju, imamo pa nek prehod.
Rushworth, pokaži mu.
Naravnost naprej na levi po mrtvih konjih. Prehod je za njimi.
Koristno je, ker lahko v temi slediš smradu.
Ko pridete do druge žice, poiščita visečega fanta.
Takoj ob njem je ozki precep.
Nemška obrambna črta je kakšnih 140 m za tem.
Pazita na kraterje. Globlji so, kot se zdijo.
Če padeta noter, ne bosta mogla ven. Semkaj.
Kilgour, zbudi se. Nekoristnež.
Je kaj kritja? Kaj, s česar se da skočiti?
Ne, pokriti rov so razstrelili pred več tedni. Poln je bil trupel.
Najboljša možnost je, da skočita sem.
Če vaju zadenejo, se skušajta vrniti do žice.
Šele po temi bomo prišli po vaju.
Če vama po kakšnem čudežu uspe, izstrelita signalno raketo.
Nimava je, gospod.
Kilgour, prinesi mu jo. Malo bodi koristen. –Razumem.
S tem svetim maziljenjem naj ti Gospod odpusti napake
in vse storjene grehe.
Ne bi želel, da jo vzamejo Nemci.
Ko začnejo streljati po vaju, bi prosil, da jo vržeta nazaj.
Priden poba.
Živjo.
Si prepričan?
Sem.
Starejši imajo prednost.
Si dobro?
Poišči kritje.
Pokriti rov.
V redu.
Ne gani se.
Naši so.
Nadaljuj. Na pol poti sva.
Tam je prehod skozi žico.
Sco.
Tam. Tisto je obrambna črta.
Jebenti.
Res so odšli.
Je tvoja roka v redu?
Dovolj, da prebutam hudičevega Nemca.
Povij si jo.
Kmalu boš spet drkal.
Napačna roka.
Pred kratkim so odšli.
Ni v redu.
Zasuto.
To bi lahko bil prehod.
Kristus.
Poglej tole.
Ogromno je.
So zgradili vse to?
Tu je najin prehod.
Sco.
Kaj pa tale?
Prekleto!
Celo njihove podgane so večje od naših.
Kaj je po tvojem v vrečah?
Ne moreš biti tako lačen.
Poglej ga. Napihnjeni pizdun.
Tole bi pa lahko pojedel.
Kaj je? –Švabsko pasje meso.
Kaj je v drugih zabojih?
Kaj je narobe? –Žica potezne mine.
Ne premikaj se.
Kje je?
Od tod se razteza do vrat.
Kristus! –O, ne!
Sco!
Sco?
Ne. Sco!
Sco!
Sco.
Sco. Sco?
Zbudi se!
Sco! Sco!
Vstani!
Daj, vstani!
Vstani, vstani!
Daj!
Vstani!
Rov se podira.
Drži se me!
Naprej morava.
Pridi! –Ne vidim!
Stoj!
Rudarski jašek je.
Skočiti morava.
Dobro, daj!
Skočiti moraš. Samo skoči!
Ne morem. Ne vidim! –Moraš mi zaupati. Skoči!
Ne izpusti me!
Svetloba! Svetlobo vidim.
Stoj.
Naj se za hip ustavim.
Preklete pizde!
Previdno. Mogoče so pustili še pasti.
Kristus.
Prah! Oči imam polne prahu.
Izvoli. Mojo vzemi.
Zdaj mi je žal, da nisem ustrelil tiste podgane.
Meni pa, da nisi izbral drugega cepca.
Kaj? –Zakaj, pri bogu, si izbral mene?
Nisem vedel, za kaj izbiram. –Ne, nisi. Nikoli nič ne veš.
To je tvoja težava.
Prav, pa se vrni.
Nihče te ne drži. Pojdi domov, če želiš. –Nehaj.
Nehaj.
Nisem vedel, za kaj izbiram.
Mislil sem, da naju bodo poslali po hrano ali kaj takega.
Mislil sem, da bo kaj preprostega. Prav?
Nisem mislil, da bova končala tu.
Bi se rad vrnil?
Izstreli klinčevo signalno raketo.
Jebite se, poročnik.
Veš, kje sva?
Ecoust je jugovzhodno.
Če se drživa te smeri,
bi morala priti do cilja.
Pojdiva torej.
Poglej.
Lastne puške so uničili.
In tudi svoje rove.
Kako to misliš?
Mislim, da so hoteli, da gremo po tej poti.
Hoteli so nas pokopati.
Preklete podgane.
Si slišal zgodbo o Wilku?
Kako je izgubil uho? –Nisem pri volji.
Opazuj drevesa. Vrh grebena.
Stavim, da ti je rekel, da je kriv šrapnel.
Kaj pa je bilo?
Veš, da je njegovo dekle frizerka?
V pismih ji je stokal, da ni dovolj kopalnic.
Se spomniš smrdljivih kopalnic v Arrasu?
Kakor koli, poslala mu je nekakšno olje za lase.
Sladkega vonja kot sirup.
Wilku je lepo dišalo, ampak ga ni hotel prenašati okoli.
Vsega je vtrl v lase in šel spat.
Sredi noči se je zbudil
in na rami mu je sedela podgana,
ki mu je lizala olje z glave.
Wilko je v paniki skočil,
podgana pa mu je odgriznila uho in pobegnila z njim.
Na ves glas je kričal.
Najboljše pa je bilo, da se je namazal s toliko olja,
da ga ni mogel sprati z las. Kot magnet je bil.
Nas so podgane pustile pri miru, njega pa niso imele dovolj. Revež.
Domov se vračajo.
Le kaj so videli?
Glej vrh obronkov.
No, zaslužil si si odlikovanje.
Kako to misliš?
"Poddesetnik Blake je pokazal izjemen pogum
pri reševanju tovariša pred gotovo smrtjo."
Res tako misliš?
Res.
No, lepo bi bilo, glede da si ti izgubil svojega.
Nisem ga izgubil.
Kaj pa se mu je zgodilo? –Kaj ti mar?
Zakaj tebi ni?
Zamenjal sem s francoskim stotnikom.
Zamenjal?
Za kaj? –Steklenico vina.
Zakaj pa to? –Žejen sem bil.
Kakšna škoda.
Moral bi ga nesti domov, dati svojim.
Ljudje umirajo za to.
Jaz bi odlikovanje nesel domov. Zakaj ga ti nisi?
Navaden kos pločevine je. Zaradi njega nisi nič posebnega.
Nikomur nič ne pomeni.
Ni res.
In ni samo kos pločevine. Trak ima zraven.
Sovražil sem odhode domov.
Sovražil sem jih.
Ker sem vedel, da ne morem ostati,
da moram oditi in me morda ne bodo več videli.
Kristus.
Vse so posekali.
Češnje.
Črnice.
Mogoče križana.
Težko veš, dokler ne rodi.
V čem je razlika?
Ljudje mislijo, da je samo ena sorta, ampak jih je ogromno.
Hrustavke, zgodnje, višnje, sladke, kisle.
Od kod veš vse to? –Mama ima doma sadovnjak.
Nekaj dreves.
Ob tem času izgleda, kot da je snežilo.
Povsod so cvetovi.
Maja pa jih moramo obirati.
Midva z Joejem.
Ves dan traja.
Tem pa je odzvonilo?
Ne, spet bodo zrasle, ko bodo peške zgnile.
Še več dreves bo kot prej.
Zapuščeno izgleda.
Upajva, da je res.
Prepričati se morava.
Jaz grem spredaj, ti pa zadaj.
Si kaj našel?
Ne.
Si našel kaj hrane?
Ne.
Ni mi všeč tukaj.
Zemljevid pravi, da morava čez tisti grič in naravnost do Ecousta.
Dobro.
So to spet naši prijatelji?
Tako že kaže.
Strelski spopad.
Kdo zmaguje?
Po mojem mi.
Dva na enega.
Zadela sta ga.
Morala bi mu skrajšati muke. –Ne, vode mu prinesi. Vodo rabi.
V redu je.
Mir, miren ostani.
Stoj, stoj!
Ne, ne!
Ne!
Pizda!
Prekleta pizda!
Bog, ne.
Kristus, ne!
Ustaviti morava krvavitev.
Nehaj! –V redu je. Vse bo v redu.
Vstala bova. –Prav. V redu.
Ne, ne morem.
Do poljske bolnišnice morava. –Ne morem.
Nosil te bom. Ni daleč. –Zdravnika pripelji sem.
Ne moreva. Skupaj morava tja.
Vstala bova.
Stoj! –Daj!
Prosim, stoj!
Spusti me! Spusti me, pizdun, prosim te!
Spusti me!
Naprej moraš. –Sediva.
Naj najprej sedem. –Ne moreva.
2. bataljon morava najti. Si pozabil? Tvoj brat. Naprej morava.
Pojdi brez mene, dohitel te bom. –Ne moreš ostati tu.
Naprej morava. Prav?
Naprej morava. Pridi.
Daj!
Tako, ja. Daj.
Tvojega brata morava najti.
Prepoznal ga boš.
Podoben mi je.
Malo je starejši.
Kaj je to?
Streljajo na naju?
Iskre so. Skedenj gori.
Zadelo me je.
Kaj je bilo to?
Zaboden si.
Umiram?
Ja.
Ja, mislim, da.
Tole? –Notri.
Boš pisal mami v mojem imenu?
Bom.
Reci ji, da se nisem bal.
Še kaj?
Da jih imam rad.
Rad bi …
Pogovarjaj se z mano.
Reci, da poznaš pot.
Poznam pot.
Proti jugovzhodu hodim, dokler ne pridem do Ecousta.
Šel bom skozi mesto in nadaljeval vzhodno do gozda Croisilles.
Takrat bo že tema.
Ne bo me motilo.
Našel bom 2. bataljon.
Predal jim bom sporočilo, potem pa bom našel tvojega brata.
Izrezan ti je, le malo starejši.
Si v redu, prijatelj?
Hej, v redu je.
Pomagajva mu.
Kristus. Kaj se mu je zgodilo?
Je bilo letalo? Dim smo videli.
Pojdi po njegove stvari. -Gospod.
Prijatelj?
Kaj počneš tu?
Nujno sporočilo imam za 2. devonširski bataljon.
Ukaz, da ustavijo jutrišnji napad.
Kje pa imajo položaje? –Tik za Ecoustom.
Pojdi z mano.
Pojdi z mano, desetnik. To je ukaz.
Skozi Ecoust gremo. Del poti te lahko peljemo.
Gospod.
Dajte, no, narednik! Dajte nam še kak par rok.
Deblo je težko.
Malo bo tesno. –Ne moreš ga kar dvigniti.
Premaknite ga levo.
Kristus, kako komplicirajo.
Vsaj dostojno bi se lahko umaknili. Barabe!
Gospod.
Nisi eden mojih. –Ne, gospod.
Nujno sporočilo ima za 2. devonširski bataljon.
Greš lahko mimo? –Ne, gospod. –Za božjo voljo!
Premaknite ga!
Med rekruti je prostor.
Ukaz ima. –Ja, prav.
Daj, zdaj greš lahko mimo.
Kako ste prišli sem?
Pri Bapaumeju smo prečkali nikogaršnjo zemljo.
Vso noč smo potovali.
Naleteli smo na nekaj preostalih zoprnih Švabov.
Greste na novo obrambno črto? –Poskušamo.
Novofundlandski polk napreduje in prosi za okrepitve.
Žal mi je za tvojega prijatelja.
Ti lahko povem nekaj, kar verjetno že veš?
Ne koristi si razbijati glave s tem.
Ne, gospod.
Skoči gor.
Naredite mu prostor.
Dajmo! Noter!
Dobro. Pa gremo naprej, fantje.
Dobrodošli na nočnem avtobusu za hudič ve, kam.
Je to mrtev pes?
Imaš cigareto? –Izvoli.
Butler! Pripoveduj naprej.
Ja, prav. Izstopili smo z vlaka,
ko pristopi Beaufoy, in nam pridiga.
"Poddesetnik, ne glede, kaj človek počne, mora ohraniti manire."
Scott pa pride ravno takrat iz sekreta.
Obriše si roko v Beaufoyev suknjič.
Drek mu je razmazal po vsem hrbtu.
Si posnemal stotnika Beaufoyja? –Odjebi. Kot da znaš ti bolje.
"Vojaki, vaše fuške so sramota za ves eksfidicijski korfus!"
Ne. –Ne. –Res ste grozni.
Kaj pa ti veš? Komajda govoriš jezik.
Bolje se spozna od tebe, Cooke. –No, Jondalar, poskusi.
Naj te slišimo. –No, daj.
"Rossi! V 200 letih svojega vojaškega službovanja
nisem videl tako fuč sekreta!"
Bedarija! Za en drek je.
Lahko bi si izbil zobe s tem. –Novi bi ti prav prišli.
Se ti kam mudi?
Ne. –Tip se mora naučiti voziti.
Vzvratno pojdi. –Ja.
Prestavi v vzvratno.
V vzvratno!
Ne. Stoj!
Vsi ven. –Kaj se gre?
Vsi ven!
Dajmo! –V redu, v redu. Pomiri se.
Dobro.
Ena, dve, tri.
Desko rabimo. Pod kolo jo bomo dali.
Ne, nimamo časa. Vsi ga moramo poriniti. Dajmo!
Dajmo!
Prosim vas! Naprej moram. Prosim vas.
Dobro, pobje. Dajmo.
Dajmo, fantje. –Ena, dve, tri.
Dajmo, fantje. Še enkrat! Ena, dve, tri.
Nazaj noter. Zlezite nazaj noter.
Si dobro?
Šofer, bi se za spremembo držal klinčeve ceste? –Odjebi!
Kam greš?
Do 2. devonširskega bataljona za Ecoustom moram priti.
Zakaj?
Ob zori bodo napadli.
Ukaze imam, naj jih ustavim. –Zakaj?
V past bodo padli. –Koliko?
1600.
Kristus.
Zakaj so te poslali samega?
Niso me. Dva sva bila.
Zdaj je vse odvisno od tebe. –Ja.
Ne bo ti uspelo.
Ja, bo.
Hvala.
Poglej.
Poglej, jebenti.
Tri leta se borimo za tole.
Morali bi jo prepustiti pizdunom.
Mislim, kdo strelja krave? –Švabi s preveč streliva.
Barabe.
Prebrisano. Vedo, da boste pojedli kravo, če je ne ustrelijo.
Vseeno so barabe. –Ja, pa to ni niti naša dežela.
Kako daleč so po tvojem prišli? –Zakaj?
Se bojiš, da jih bomo dohiteli?
Kot nam gre, bi bil to pravi čudež.
Najbrž so za naslednjim zavojem. –Odjebi. Niso.
Zakaj preprosto ne odnehajo?
A nočejo domov? –Sovražijo svoje žene in matere.
Nemčija mora biti prava beznica.
Umikajo se.
Kilometre daleč so. Vsaj v beg smo jih nagnali.
Ne.
Nismo.
Prekleto. Kaj je zdaj? –Ne še eno klinčevo drevo.
Most je porušen. –Res škoda.
Tu bom izstopil.
Vso srečo.
Malo sreče obdrži zase.
Potreboval jo boš. –Vso srečo. –Srečno, brat.
Srečno. –Ne zaserji.
Upam, da boš prišel na cilj.
Hvala.
Naslednji most je 10 km daleč. Okoli bomo morali.
Ne morem, gospod. Nimam časa.
Seveda.
Vso srečo.
Hvala, gospod.
Desetnik?
Če boš prišel do polkovnika Mackenzija,
poskrbi, da boš imel zraven priče.
To je neposredni ukaz. –Vem.
Toda nekaterim je samo do boja.
Hvala, gospod.
Šofer!
Pelji!
Tukaj ni ničesar.
Ničesar ni za vas. Prosim vas.
Anglež.
Nisem Nemec.
Prijatelj.
Prijatelj sem.
Ta kraj, to mesto …
Ecoust?
Je to Ecoust? –Ja.
Kje so ostali?
Ostali? Ne, samo jaz.
Samo jaz.
Nekam moram priti.
Iščem gozd, ki leži jugovzhodno.
Drevesa.
Drevesa?
Croiset? –Croisilles? –Ja.
Reka.
–Reka vodi tja.
Drevesa. Croisilles.
Sedite.
Sedite, gospod.
Hvala.
Moje detece.
Deklica?
Ja.
Deklica.
Kako ji je ime?
Ne vem.
Kdo je njena mati?
Ne vem.
Hrano imam.
Izvoli.
Tole imam.
Dal ti jih bom. Na, vse vzemi.
Zate in otroka. Izvoli.
Ne more jesti tega. Mleko potrebuje.
Mleko?
Hvala.
Zdravo.
Imaš otroke?
Ti otroke?
V redu je.
Všeč si ji.
Nadaljuj. Še govori.
S sitom so na morje šli,
na morje so s sitom šli.
Kljub vsem besedam tovarišev
so zimskega jutra sredi neurja
s sitom na morje šli.
Daleč nekje, daleč nekje
se dežela Zmešnjavčkov skriva.
Zelenih glav in modrih rok
v situ so na morje šli.
Jutro je. Vojaki te bodo videli.
Dan je.
Počakati moraš.
Ostani. Ostani, prosim te.
Naprej moram.
Prosim te. –Žal mi je.
Anglež!
Hudiča, Baumer, tole je bila napaka.
Raje se nocoj vrniva.
Nihče ne bo opazil.
Kje imaš žganje?
Drekač.
Bolje zate, da ga nisi sunil.
Baumer?
Kje si?
Baumer?
Ne zajebavaj me, hudič.
Baumer!
Anglež!
Ubogi popotnik sem,
potujem po svetu gorja in žalosti.
Ne bolezen ne nevarnost me ustavili ne bosta
na moji poti v deželo sreče.
Domov grem k svojemu očetu,
tavanja bo končno konec.
Čez reko Jordan moram,
saj na poti sem domov.
Vem, da me spremljajo črni oblaki,
vem, da je pot strma in težka,
toda čakajo me zlate poljane,
kjer Božji izbranci uživajo večni sen.
Domov grem k svoji materi,
k svojim bližnjim, ki so nekoč odšli.
Le čez reko Jordan moram,
saj na poti sem domov.
Ubogi popotnik sem,
potujem po svetu gorja in žalosti.
Ne bolezen ne nevarnost me ustavili ne bosta
na moji poti v deželo sreče.
Domov grem k svojemu očetu,
tavanja bo končno konec.
Čez reko Jordan moram,
saj na poti sem domov.
Četa D, naprej!
Si dobro, prijatelj?
Od kod si? –Najbrž je v šoku. –Ni naš.
Premočen je do kosti.
Klinc, vzemimo ga s sabo.
Devonce moram najti.
Kaj mrmra? –Kaj praviš, prijatelj?
Devonci.
Devonce moram najti.
Mi smo Devonci.
Vi ste Devonci? –Ja, desetnik.
Zakaj niste še napadli? –Drugi val smo.
Ne pošiljajo nas vse naenkrat. –Mi smo četa D.
Vso noč smo se vkopavali. Zadnji smo na vrsti.
Si dobro? –Mackenzie.
Kje je polkovnik Mackenzie? –Na prvi črti.
Po kateri poti? –Sem. Tja smo namenjeni.
Počasi, prijatelj. Kam greš?
Umaknite se!
Pustite me mimo!
–Sledite poveljniku voda.
Razporedite se in čakajte njegove ukaze.
Kje je vaš poveljnik? –V ogradi.
Dvignite signalne zastavice ali izstrelite signalno raketo,
ko zavzamete del švabske črte.
Četa B, pozor! Dobro napnite ušesa.
Po prvem signalu gre četa A v napad.
Četa B pride na prvo bojno črto.
Gospod, sporočilo generala Erinmorja imam.
Kdo si pa ti, jebenti? –Napad je preklican.
General Erinmore je preklical napad.
Traparija. Zdaj se bomo odpravili. Pognali smo jih v umik!
Niste. Ne pošiljajte ljudi tja. –Poberi se!
Neposredne ukaze poveljstva imam! Kje je polkovnik Mackenzie?
Ljubi Jezus! Pojdi k poveljniku!
Hitro bodite, jasno? Razumete? –Ja, gospod.
Podčastniki zbirajo signalne rakete in zastavice.
9. in 10. desetina, na položaje!
Ob prvem žvižgu napademo!
11. in 12.! –Ne ustavljajte se!
Če pade tovariš ob vas, pojdite naprej.
Vaša naloga je prebiti nemško črto.
Kje je stotnik? –Tam.
Držite se svojih desetin. –Gospod!
Gospod!
Stotnik, sporočilo imam.
Ta napad je preklican. Ustaviti se morate.
Kje je polkovnik Mackenzie?
Kje je Mackenzie?
Nazaj! Nazaj na svoje položaje!
Nazaj! Ne zapuščajte položajev!
7. vod, minuta!
Gospod, ukaz imam za preklic napada!
Prosim? –Kje je polkovnik Mackenzie?
Niže ob fronti.
Kako daleč? –300 metrov. V plitvem rovu.
Počakati moraš, da gre mimo prvi navalni val.
Ne, ne morem.
7. vod, 30 sekund!
Ne moreš tam mimo! Si zmešan?
Kaj, hudiča, počnete, poddesetnik?
Ne!
Drugi val, na položaj!
Pripravite se! –Polkovnik Mackenzie!
Notri je!
Dve minuti! –Pustite me mimo!
Pustite me mimo! Moram mimo! –Kaj, hudiča, počneš?
Do polkovnika Mackenzija moram priti! Ustaviti moram napad!
Polkovnik, videli smo signalne rakete. Levi bok se je prebil.
Polkovnik! –Držite ga!
Poslušajte me. Pismo imam.
K polkovniku Mackenziju moram. –Ne bomo te spustili tja!
Narednik, pošljite naslednji val! –Ne!
Drugi val, pripravite se!
Polkovnik Mackenzie!
Ustaviti morate napad! To je ukaz!
Ustaviti se morate! –Kdo, hudiča, si pa ti?
Poddesetnik Schofield, 8. stotnija.
Ukaze generala Erinmorja imam. Ukazal je preklic napada.
Prepozni so. –Gospod, to je ukaz vojaškega poveljstva.
Morate ga prebrati. –Naj zadržimo drugi val?
Ne, oklevanje nas lahko stane zmage. 450 m nas deli od nje.
Prosim, preberite pismo. –Vse to sem že slišal.
Ne bom čakal mraka ali megle.
Ne bom odpoklical vojakov, da bi jih jutri poslal nazaj.
Ne, ko se barabe umikajo.
To je njihovo zadnje oporišče. –Nemci so vse to načrtovali.
Več mesecev. Želijo, da jih napadete.
Preberite pismo.
Major? –Ja, gospod?
Ukažite umik.
Razumem! –Pošljite bolničarje. Poskrbite za ranjence.
Vkopljite se za možni protinapad. –Razumem!
Umik!
Prekini ogenj! –Umik!
Upal sem, da bo danes dober dan.
Upanje je nevarna reč.
Zdaj je tako, naslednji teden bodo poslali nov ukaz.
"Napad ob zori."
Ta vojna se lahko konča samo na en način.
Z bojem do zadnjega moža.
Naj ti oskrbijo rane.
Zdaj pa odjebi, poddesetnik.
Nosila!
Izjemno opravljeno, mladenič.
Hvala, gospod.
Veste, kje je poročnik Blake? –Blake?
Dva sva bila.
Z njegovim bratom so me poslali sem.
Ker vem, kakšen je poročnik Blake, je šel v napad s svojimi vojaki.
Prvi val so bili.
Kako naj ga najdem, gospod?
Poskusi pri triaži za ranjence prvega vala.
Če ga ni tam …
Hvala, gospod.
Major Hepburn, gospod!
Zmogel boš.
Pojdi gor, jebenti.
Pokličite bolničarja!
Hodi, hodi.
Narednik, poročnika Blaka iščem. Veste, kje je? –Ne.
Nosila gredo! –Lažje rane na drugo stran.
Nosila!
Ranjenci, ki lahko hodijo, na zbirno mesto.
Nosila gredo!
Umaknite se.
Je poročnik Blake tu? –Ne vem.
Pojdite naprej, desetnik.
Če lahko hodite, pojdite v triažo.
Pomagajte mi!
Rad bi šel domov. –Lezi.
Pustite me domov. –Poročnik Blake?
Nezavesten je.
Presneto, umaknite se! –Spravite ga tja.
Blake?
Umaknite se! –Je kdo videl poročnika Blaka?
Krvavi, pohiti. Kirurga rabi.
Tu me pustite.
Ne glej, v redu je. –Amputacija. Naravnost v operacijsko.
Moja noga!
Pomoč rabim! Hitro!
Dajte mi kaj! Takoj! –Mamo bi rad.
Dobro, pojdimo, fantje.
V nogo so ga zadeli. Veliko krvi je izgubil.
Poročnik Blake? –Ja.
Potrebujete zdravniško pomoč?
Ne, gospod.
Iz 8. stotnije sem. –Kaj, hudiča, počneš tu?
Poslali so me sem s sporočilom. –Iz Osme?
Gotovo poznaš mojega brata.
Skupaj z njim so me poslali sem. –Je Tom tu? Kje pa je?
Hitro je bilo.
Moje sožalje.
Kako ti je ime?
Schofield, gospod.
Kako?
Schofield, gospod. William Schofield.
Will.
Nahraniti te je treba. Pojdi v jedilnico.
Če smem,
bi rad pisal vajini materi.
Ji povedal, da Tom ni bil sam.
Seveda.
Bil je …
Dober mož je bil.
Vedno je pripovedoval smešne zgodbe.
Življenje mi je rešil.
Hvaležen sem, da si bil ob njem.
Hvala ti, Will.
Vrni se
Za poddesetnika Alfreda H. Mendesa,
pripadnika 1. bataljona kraljevskega strelskega korpusa,
ki je z nami delil svoje zgodbe.
Režija
Scenarij
Prevod Miša Šavor BLITZ Film & Video Distribution
TVRip - Toyan Priredil in uredil metalcamp
Tehnična obdelava DVD Rippers Slovenija