Marii meșteri spun că ceainicul, cu cât este mai folosit...
cu atât mai frumos devine.
Vasul se maturizează prin turnarea repetată a ceaiului pe suprafața lui.
Depunerile rămase pe lut creează acest aspect frumos în timp.
La unele vase, lutul a fost lustruit cu ceai cu mai bine de 400 de ani în urmă.
Muzeul se va închide în zece minute.
Vechi de 400 de ani, iar ei te lasă să-ți faci un ceai...
Unele lucruri n-ar trebui să stea în spatele sticlei, sunt făcute să fie atinse.
Să fie folosite.
Vasele acestea au nevoie de îngrijire. Lutul se crapă.
Ei bine, nu văd cum o mică stropeală cu ceai ar putea fi de ajutor.
Câteodată trebuie să te uiți cu atenție la ceva ca să-i observi valoarea.
Vezi? Acesta lucește un pic mai tare.
Presupun că nu... ă... adică...
Presupun că nu ai vrea să bei ceva...
Nu ceai, evident... Ă... la un pub, cu mine, diseară.
Nu sunt o prezență atât de agreabilă.
Aș putea decide asta singur?
Nu pot... îmi pare rău...
Te rog, nu mă mai invita.
E cumva paza?
Hei?
SHERLOCK The Blind Banker
RO=V=EN SubTeam
=ROVEN= www.subtitrari-team.ro
Supraveghetorul de la raft este rugat să se prezinte la...
Obiect necunoscut în zona de ambalare. Vă rugăm, încercați din nou!
Obiect nescanat. Vă rugăm, încercați din nou!
N-ai putea să taci odată?
- Card neautorizat! - Da, în regulă! M-am prins!
Vă rugăm, utilizați o metodă alternativă de plată! Card neautorizat!
Vă rugăm, utilizați o metodă alternativă de plată!
Las-o baltă! Renunț!
- Nu te-ai grăbit deloc. - Da, n-am făcut cumpărăturile.
Ce? De ce nu?
Pentru că am avut un scandal în magazin cu scanerul și cu automatul pentru PIN.
Ai... ai avut scandal cu un automat?
Un fel de... Am stat acolo și am reclamat abuzul. Ai ceva numerar?
Ia cardul meu.
Ai putea să te duci și tu, știi? Ai stat acolo toată dimineața...
nici măcar nu te-ai mișcat de când am plecat.
Și ce s-a întâmplat cu cazul acela care ți s-a oferit... diamantul din Jaria?
Neinteresat!
Le-am trimis un mesaj.
Nu-ți face griji pentru mine, mă descurc.
- Acela e calculatorul meu? - Desigur.
- Ce? - Al meu era în dormitor.
Ce? Nu puteai să te deranjezi să te ridici?
E parolat.
E un fel de a spune. Mi-a luat mai puțin de un minut să ți le ghicesc...
nu-i chiar Fort Knox.
Bine. Mulțumesc.
- Am nevoie de-un serviciu. - O, plictisitor.
Ascultă, ă...
dac-ai putea să-mi împrumuți niște...
- Sherlock, mă asculți? - Trebuie să mă duc la bancă.
Da, când ziceai că mergem la bancă...
Sherlock Holmes.
Sherlock Holmes!
- Sebastian. - Salut, prietene!
Cât timp... opt ani de când am dat ultima dată cu ochii cu tine?
- Acesta e prietenul meu, John Watson. - Prieten?
- Coleg. - Bine.
Așezați-vă pe undeva... Vreți ceva... cafea, apă?
- Nu? Avem de toate pe aici. - Merci.
Deci, o duci bine. Ai fost peste hotare o grămadă.
Așa, și?
Zburând tot drumul în jurul lumii de două ori pe lună...
Corect. Faci chestia aia...
Am fost împreună la facultate și tipul ăsta de aici avea un truc pe care-l tot făcea.
Nu e un truc.
Se uita la tine și putea să-ți spună toată povestea vieții tale.
- Da, l-am văzut cum face. - Băga frica în toată lumea, toți îl uram.
Coboram la micul dejun în sala oficială...
iar ciudatul ăsta știa dacă ți-ai pus-o în noaptea aia.
- Eu doar eram atent. - Ei haide, luminează-mă!
Două drumuri pe lună, zburând tot drumul în jurul lumii, chiar ai dreptate.
De unde ai știut? Îmi vei spune că am o pată pe cravată...
de vreun fel de ketchup deosebit, pe care-l cumperi doar în Manhattan?
- Nu, eu... - E noroiul de pe pantofi?
Am vorbit cu secretara ta, la ușă. Ea mi-a spus.
Mă bucur că ai reușit să vii. Am avut o spargere.
Biroul lui Sir William, fostul președinte al băncii.
Încăperea a fost lăsată aici, ca un fel de amintire.
Cineva a dat o spargere azi-noapte târziu.
- Ce-au furat? - Nimic.
Au lăsat un mic mesaj.
Interval de 60 de secunde.
Deci, cineva a venit aici, sus, la miezul nopții...
a împrăștiat cu vopsea și-a plecat în mai puțin de un minut.
Câte intrări sunt către acel birou?
Ei bine, aici e momentul în care devine, cu adevărat, interesant.
Fiecare ușă care se deschide în acestă bancă, se încuie de aici.
- Fiecare debara, fiecare toaletă. - Ușa aceea nu s-a deschis azi noapte?
Avem o breșă de securitate. Găsește-o și te plătim...
Cinci cifre. Acesta e un avans.
Spune-mi cum a intrat. E unul mai mare pe drum.
N-am nevoie de un stimulent, Sebastian.
El... glumește, evident.
Vrei să am grijă eu de ăsta?
Merci.
Două călătorii în jurul lumii, luna aceasta.
N-ai întrebat secretara, ai spus asta doar ca să-l iriți.
- De unde-ai știut? - I-ai văzut ceasul?
- Ceasul? - Ora era corectă, dar data era greșită.
Arăta cu două zile în urmă. A făcut un ocol complet de două ori, dar nu l-a potrivit.
- În aceeași lună? Asta de unde-ai scos-o? - New Breitling. A apărut în februarie.
Bine. Deci, crezi c-ar trebui să mai adulmecăm pe aici un pic?
Am deja tot ceea ce trebuie să știu, merci.
Acel graffiti era un mesaj.
Cineva de la bancă, care lucrează la nivelele de tranzacționare.
Găsim destinatarul și el ne va conduce către persoana care l-a trimis.
Evident.
Ei bine, sunt 300 de oameni acolo, sus. Cui îi era adresat?
- Stâlpii. - Ce?
Stâlpii și paravanele. Sunt doar câteva locuri din care poți vedea acel graffiti.
Asta reduce considerabil lista. Și, desigur, mesajul a fost lăsat...
la 11:34, noaptea trecută. Asta ne spune o grămadă!
- Chiar așa? - Cei de la tranzacții vin la orice oră.
Unii tranzacționează cu Hong Kong în mijlocul nopții.
Acel mesaj era destinat cuiva care vine la miezul nopții.
Nu sunt mulți Van Coon în cartea de telefoane.
Taxi!
Deci, ce facem acum? Stăm aici și așteptăm să se întoarcă?
- Abia s-a mutat. - Ce?
- Apartamentul de deasupra, etichetă nouă. - Poate abia a schimbat-o.
- Nimeni nu face asta vreodată. - Alo?
- Bună... ă... locuiesc în apartamentul de dedesubt. Nu cred că ne-am întâlnit.
Nu, păi... ă... abia m-am mutat.
- De fapt, am încuiat cheile în apartament. - Vrei să-ți dau drumul?
- Da. Și aș putea folosi balconul tău? - Ce?
Sherlock? Sherlock, ești bine?
Da, oricând consideri că-i cazul să-mi dai drumul...
Crezi că a pierdut o grămadă de bani?
Adică, sinuciderea e destul de întâlnită printre băieții de de bani gata.
- Nu știm dacă a fost sinucidere. - Ei, haide!
Ușa era încuiată pe interior, a trebuit să escaladezi balconul.
A fost plecat trei zile, judecând după rufe.
Uită-te la bagaj, era ceva bine împachetat în el.
- Merci, te cred pe cuvânt. - Probleme?
Da, nu-s disperat să răscolesc prin chiloții murdari ai unuia.
Acele simboluri de la bancă, acel graffiti, de ce l-au pus acolo?
- Un fel de cod? - Evident.
De ce erau pictate? Dacă vrea să comunice de ce nu folosește e-mail-ul?
- Păi, poate că el nu-i răspundea. - O, bun, deci mă urmărești.
Nu.
Ce fel de mesaj ar încerca oricine să evite?
Dar de dimineață?
- Acele scrisori la care te uitai? - Facturi?
Da. Era amenințat.
Nu de către Gas Board.
Vezi dacă putem lua amprente de pe geamul ăsta.
Sergent, n-am făcut cunoștință.
Da, știu cine ești și aș fi preferat să nu-mi alterezi vreuna dintre probe.
- L-am sunat pe Lestrade. Vine? - E ocupat. Eu conduc.
Și nu sergent, sunt Detectiv Inspector Dimmock.
Evident, avem de a face cu o sinucidere.
Se pare că singura explicație pentru toate datele.
Greșit, e doar o singură explicație pentru unele dintre date.
Ai găsit o soluție care-ți place, dar ai ales...
să ignori orice vezi că nu se conformează cu ea.
- Cum ar fi? - Rana e pe partea dreaptă a capului.
- Și? - Van Coon era stângaci.
- Cere un pic de contorsionare... - Stângaci?
Mă mir că n-ai observat. Nu trebuie decât să-ți arunci privirea prin apartament.
Măsuța de cafea pe partea stângă, cana de cafea cu toarta spre stânga...
Prizele, din obișnuință, folosite cele din stânga.
Hârtia și creionul în stânga telefonului. Ridică cu dreapta, preia mesajele cu stânga.
- Vrei să continui? - Nu, cred că e destul...
Aș putea, totuși, sunt aproape de sfârșituI listei.
E un cuțit pe supotul de pâine cu unt pe partea dreaptă a lamei...
deoarece l-a folosit cu stânga. Este extrem de improbabil ca un stângaci...
să se împuște singur în partea dreaptă a capului.
Concluzia, cineva a intrat cu forța și l-a omorât...
singura explicațiea a tuturor datelor.
- Dar pistolul? - El aștepta criminalul.
- A fost amenințat. - Ce?
Astăzi, la bancă, un fel de avertisment.
A tras o dată când atacatorul a intrat.
- Și glonțul? - S-a dus prin fereastra deschisă.
- O, haide! Ce șanse sunt să fie așa? - Așteaptă până primești raportul balistic.
Glonțul din creier n-a fost tras din arma sa, garantez.
Dacă ușa era încuiată pe interior, cum a intrat ucigașul?
Bun, în sfârșit, pui întrebările corecte.
A plecat, încercând să-și taie părul cumva cu o furculiță...
ceea ce, desigur, nu se poate.
Era o amenințare, asta însemna acel graffiti.
Cam... sunt într-o întâlnire... N-ai putea să-ți faci o programare la secretara mea?
Nu cred că asta poate aștepta. Regret, Sebastian.
Unul dintre oamenii de tranzacții, cineva care lucrează în biroul tău, a fost ucis.
- Ce? - Van Coon. Poliția e în apartamentul lui.
- Ucis? - Regret să intervin în digestia cuiva.
Încă mai dorești să-mi fac programare? Poate la 9 fix la Scotland Yard?
Harrow, Oxford... un tip strălucit.
A lucrat în Asia o vreme, așa că...
I-ai dat lui conturile de Hong Kong?
A pierdut 5 mil. într-o singură dimineață, i-a făcut la loc o săptămână mai târziu.
Nervi de oțel avea Eddie.
- Cine ar fi vrut să-l ucidă? - Toți ne facem dușmani.
Nu toți terminați socotelile cu un glonț în tâmplă.
De obicei, nu. Mă scuzați!
E președintele. Poliția a trecut pe la el.
- Se pare că i-au spus că a fost sinucidere. - Ei bine, asta-i o greșeală, Sebastian!
- A fost ucis. - Păi, mă tem că ei nu văd lucrurile așa.
- Și? - Și nici șeful meu.
Te-am angajat să faci o treabă. Nu te lăsa distras!
Și eu, care credeam că toți bancherii sunt niște nenorociți fără inimă.
Trebuie să treci pe la Crispians. Două vase Ming, gata pentru licitație, Chenghua.
- Le vei evalua? - Soo Lin ar trebui să meargă, ea e expertă.
Soo Lin și-a dat demisia. Am nevoie de tine.
- E doar o muncă temporară. - Nu, e în regulă.
- Ești, ă... păi, ești cam supra-calificat. - Mi-ar prinde bine niște bani.
Păi, avem doi plecați în această săptămână, iar una tocmai a intrat în prenatal.
- Ar putea fi ceva prea banal pentru dvs. - Ă... nu, banal e bine, câteodată.
Banal e numai bine.
- Spune, aici, că ai fost soldat. - Și doctor.
- Altceva mai știi să faci? - Am cântat la clarinet, la școală.
O, păi... de-abia aștept asta.
Am zis, poți să-mi dai un pix?
- Ce? Când? - Cam acum o oră.
N-ai băgat de seamă că eram plecat atunci? Am fost să caut un serviciu la clinică.
- Cum a fost? - Minunată. Era minunată.
- Cine? - Serviciul.
- Ea? - El.
Da, aruncă-ți o privire.
- "Intrusul care poate trece prin pereți." - S-a-ntâmplat azi-noapte.
Ziarist împușcat mortal în apartamentul său.
Ușile încuiate, ferestrele zăvorâte din interior. Exact ca la Van Coon.
- Doamne! Crezi că... - A ucis încă unul.
Brian Lukis, jurnalist liber profesionist, ucis în apartamentul său.
- Ușile încuiate pe interior. - Trebuie să admiți, e similar.
Amândoi uciși de către cineva capabil să treacă prin pereții de piatră.
Inspector, serios crezi că Eddie Van Coon a fost doar o sinucidere mondenă?
Ai văzut raportul balistic, presupun?
Și glonțul care la ucis, a fost tras din arma sa?
- Nu. - Nu! Deci, această investigație...
s-ar mișca un pic mai repede dacă ai avea încredere în vorbele mele.
Tocmai ți-am înmânat o solicitare pentru investigarea unei crime.
Cinci minute în apartamentul lui.
Patru etaje. De aceea cred ei că sunt în siguranță.
Pun un lanț la ușă, o zăvorăsc și ei cred că e impenetrabil.
Nu se gândesc nicio clipă că se poate intra și altfel.
- Nu înțeleg. - Avem de a face cu un ucigaș ce se cațără.
- Ce faci? - Se agață de pereți ca o insectă.
- Așa intră. - Ce?
S-a cățărat pe partea laterală a zidului, a alergat de-a lungul acoperișului...
- Și a intrat prin această lucarnă. - Vorbești serios? Ca Spider-Man?
A escaladat șase etaje într-un bloc din Docklands...
- A sărit în balcon și l-a ucis pe Van Coon. - O, stai așa!
Așa a intrat în bancă... a mers de-a lungul terasei, până la balcon.
Trebuie să aflu ce-i leagă pe acești doi oameni.
Data ștampilată pe carte e aceeași cu ziua în care a murit.
Sherlock?
Deci, ucigașul merge la bancă, lasă o amenințare cifrată la bancă.
Van Coon intră în panică, se întoarce la apartament, se încuie înăuntru.
Câteva ore mai târziu, moare.
Ucigașul îl găsește pe Lukis la bibliotecă, scrie cifrul pe raftul pe care știe...
că va fi văzut. Lukis merge acasă. Târziu, în noapte, moare și el.
- De ce-au murit, Sherlock? - Doar cifrul ne poate spune.
Lumea funcționează cu coduri și cifruri, John.
De la sistemul de securitate de milioane de lire al băncii până la automatul pentru PIN
cu care ai avut probleme. Criptografia sălășuiește în fiecare moment printre noi.
- Da, bine, dar... - Dar toate sunt generate...
de către calculatoare: coduri electronice, metode de cifrare electronică.
Acesta este diferit. E un dispozitiv antic.
Metodele moderne de spargere a codurilor nu-l vor dezlega.
- Încotro mergem? - Trebuie să cer un sfat.
- Ce? Pardon? - M-ai auzit perfect. N-o voi spune din nou.
- Ai nevoie de un sfat? - Despre pictură.
Da, trebuie să vorbesc cu un expert.
O parte a noii expoziții.
- Interesant - O voi numi...
Frenezia Urbană a Setei de Sânge.
Te prinde...
Am două minute până când un polițist comunitar apare de după colțul acela.
Putem face asta în timp ce lucrez?
- Îl cunoști pe autor? - Recunosc pictura.
E ca Michigan... spray cu vopsea. Aș zice zinc.
Dar simbolurile? Le recunoști?
Nici măcar nu sunt sigur că e un limbaj real.
Doi oameni au fost uciși, Raz. Descifrarea este cheia găsirii celui care i-a ucis.
Și asta-i tot ce ai să începi? Nu-i prea mult, nu-i așa?
- Ne ajuți sau nu? - O să întreb pe aici...
Cineva trebuie să știe ceva despre asta.
Ce dracu' crezi că faci? Galeria asta e o clădire publică înregistrată.
Nu, nu. Stai, stai! Nu eu am pictat asta. Eu doar țineam asta pentru...
Tare pasionat, nu-i așa?
Era chiar în timpul unei restaurări importante.
- De ce și-ar fi putut da brusc demisia? - Probleme familiale. Așa zicea-n scrisoare.
Dar ea nu are familie. A venit în această țară de una singură.
- Andy! - Uite, acele ceainice...
acele piese de ceramică... au devenit obsesia ei.
Lucra la restaurare de săptămâni. Nu pot să cred că le-a abandonat așa...
Poate că începuse să capete un pic de atenție nedorită?
- Ai stat ceva timp... - Da, păi, știi cum e...
Polițiștilor nu le place să fie grăbiți, nu-i așa?
Doar formalități: amprente...
registru de infracțiuni și mai trebuie să fiu, marți, la tribunal.
- Ce? - Eu, Sherlock! În tribunal, marți!
- Îmi fac dosar de comportament antisocial! - Bun, bine.
Să-i spui micuțului tău prieten că-i binevenit să se autodenunțe oricând.
Simbolul... încă nu-l pot localiza.
Nu, trebuie să te duci la secția de poliție să întrebi de ziarist.
Efectele personale trebuie să fi fost sechestrate.
Dă de urma jurnalului său, sau ceva care ne va spune pe unde-a fost.
Mă duc să văd adresa oficială a lui Van Coon.
Dacă le refaci pașii, undeva vor coincide.
Scotland Yard.
A zburat înapoi de la Dalian vineri.
Se pare că a avut întâlniri repetate cu echipa de vânzări.
Îmi poți printa o copie?
- Sigur. - Dar în ziua în care a murit?
- Poți să-mi spui unde-a fost? - Îmi pare rău, e gol.
Am toate chitanțele lui.
- Prietenul tău... - Uite, orice-ai spune...
- Sunt de partea ta 100 la sută. - E un tip arogant.
Păi, asta a fost chiar blând. Oamenii spun chestii mult mai rele decât asta.
Asta ai vrut, nu-i așa? Jurnalul ziaristului?
Ce fel de șef era el, Amanda? Recunoscător?
Ă... nu. Nu-i cuvântul pe care l-aș alege eu.
Singurele lucruri pe care Eddie le aprecia aveau o etichetă cu un preț imens.
Cum e crema aia de mâini. A cumpărat-o pentru tine, nu-i așa?
Uită-te la asta: a luat un taxi de acasă în ziua în care a murit. 18,50 lire.
Ăsta l-ar fi adus la birou.
Nu era ora de vârf. Verifică orarul. Dimineața târziu.
- 18 l-ar duce până la... - West End! Îmi amintesc când a zis.
- Dedesubt, marcat la Piccadilly. - Deci a luat metroul înapoi la birou.
De ce ar lua un taxi către oraș, și, apoi, metroul să revină?
Pentru că livra ceva greu.
N-ai trage de un pachet pe scările rulante.
- Livra? - Undeva lângă stația Piccadilly.
A dat drumul la pachet, l-a livrat, iar apoi...
S-a oprit pe drum... îi era foame.
Deci, ți-ai luat prânzul de aici, în drum spre stație. Dar de unde veneai?
Unde te-a lăsat taxi-ul?
Corect!
Eddie Van Coon a adus un pachet aici, în ziua în care a murit.
Orice ar fi fost ascuns în acea cutie, am reușit să recompun imaginea...
folosind fragmente de informație, chitanțe de cărți de credit, bonuri...
- S-a întors din China, apoi a venit aici. - Sherlock!
Undeva, pe strada asta, undeva aproape. Nu știu unde, dar...
- Magazinul acela, chiar acolo! - De unde știi?
Jurnalul lui Lukis. Și el a fost aici. Și-a notat adresa.
Bună!
- Tu vrei... pisică norocoasă? - Nu! Merci, nu!
10 lire... 10 lire!
Cred soția ta, ea îi place!
Ă... mulțumesc.
Sherlock!
- Eticheta aceea... - Da, o văd.
Este exact la fel cu cifrul.
E un sistem de numărătoare antic, Hang Zhou.
În zilele noastre doar comercianții stradali îl mai folosesc.
Acelea erau numere, cele scrise pe peretele băncii și la bibliotecă.
Numere scrise într-un dialect chinezesc antic.
E un 15.
Ceea ce noi am crezut că-i semnătura artistului, e numărul 15.
Iar legătura de la ochi, linia orizontală... Și aceea era tot un număr.
E numărul chinezesc 1, John. L-am găsit!
Doi bărbați călătorec înapoi din China,
amândoi se duc direct la magazinul Pisica Norocoasă.
- Ce-au văzut? - Nu-i vorba de ce-au văzut...
E vorba de ceea ce au adus amândoi în acele valize.
Și nu te referi la cumpărături din magazine fără taxe vamale...
Mulțumesc.
Gândește-te la ce ne-a spus Sebastian despre Van Coon...
despre felul cum se menținea fără datorii în piață.
- A pierdut 5 milioane. - I-a făcut la loc într-o săptămână.
Ăsta-i felul în care a făcut banii atât de ușor.
- Făcea contrabandă. - Acoperirea era perfectă.
Om de afaceri, făcând călătorii frecvente în Asia.
Lukis era la fel, un ziarist scriind despre China.
Amândoi au făcut contrabandă.
- Pisica Norocoasă era locul de plasare. - Dar de ce au murit?
N-are sens. Dacă amândoi s-au întors la magazin și au livrat bunurile...
de ce i-ar fi amenințat cineva, și după aceea i-ar omorât,
după eveniment, după ce și-au terminat treaba?
Dacă unul dintre ei avea lipici la degete?
- Ce vrei să zici? - A furat ceva.
Ceva din comoară.
Criminalul nu știe care dintre ei a luat, așa că-i amenință pe amândoi. Corect!
Amintește-mi... când a plouat ultima oară?
E aici de luni.
N-a fost nimeni în apartamentul acela de cel puțin trei zile.
Poate au plecat în vacanță.
Tu îți lași ferestrele deschise când pleci în vacanță?
Sherlock!
A mai fost cineva aici.
Cineva a intrat cu forța în apartament și a răsturnat vaza, cum am făcut și eu.
Crezi că, de data asta, mă vei lăsa să intru?
Ai putea să nu-mi mai faci asta, te rog?
Nu sunt primul.
- Ce? - Cineva a fost aici înaintea mea!
Ce tot spui?
Mărimea opt la pantofi.
Mic, dar atletic.
Vorbesc de pomană.
Mic, mâini puternice...
Acrobatul nostru...
De ce nu a închis fereastra când a ple... O, prost, prost!
Evident, e încă aici!
Oricând dorești să mă incluzi și pe mine...
John... John!
O, sunt Sherlock Holmes și lucrez, mereu, singur.
pentru că nimeni nu poate concura cu intelectul meu enorm.
Laptele s-a stricat, iar rufele au început să miroasă.
- Cineva a plecat în grabă acum trei zile. - Cineva?
- Soo Lin Yao. Trebuie s-o găsim! - Cum, mai exact?
Am putea începe cu asta.
- Ești cam hârâit. Ai răcit, cumva? - Sunt bine.
- Când ai văzut-o ultima dată? - Acum trei zile, aici, la muzeu.
De dimineață mi-au spus că și-ar fi dat demisia.
Pur și simplu, lăsând treaba neterminată.
Care-a fost ultimul lucru pe care l-a făcut în ultima ei după-amiază?
Face această demonstrație pentru turiști, o ceremonie a ceaiului.
Deci, și-ar fi împachetat obiectele și le-ar fi pus aici.
- Trebuie să ajungem la Soo Lin Yao. - Dacă e încă în viață.
- Sherlock! - O, ia uite cine e!
Am găsit ceva ce ți-ar plăcea.
Marți dimineață, tot ce trebuie să faci e să apari și să spui că geanta era a ta.
Uită de data procesului!
Vere, a fost super!
Vrei să ascunzi un copac, atunci pădurea e locul cel mai bun, nu crezi?
Oamenii ar trece pe lângă el, fără să știe, incapabili să descifreze mesajul.
Acolo. L-am reperat mai devreme.
- Au fost aici. Și e exact aceeași vopsea? - Da.
John, dacă vrem să descifrăm acest cod, trebuie să căutăm mai multe probe.
Răspunde la telefon! Te-am tot sunat. L-am găsit!
A fost vopsit peste el.
Nu înțeleg... era... aici.
Acum 10 minute... L-am văzut! O grămadă de graffiti.
Cineva nu vrea ca eu să le văd.
- Sherlock, ce faci? - John, concentrează-te!
Trebuie să te concentrezi. Închide ochii!
Ce? De ce? De ce? Ce faci?
Trebuie să-ți maximizezi memoria vizuală. Încearcă să-ți imaginezi ce-ai văzut.
- Îți poți imagina? - Da.
- Îți poți aminti? - Da, cu siguranță.
- Îți poți aminti modelul? - Da.
- Cât ți-l poți aminti? - Uite, nu-ți face griji.
Pentru că memoria vizuală umană medie are o acuratețe de 62 la sută.
- Păi, nu-ți face griji, mi-l amintesc tot. - Chiar așa?
Cel puțin, aș putea, dacă aș ajunge la buzunare. Am făcut o fotografie.
Întotdeauna perechi, John... uite!
Numerele... vin perechi.
Doamne, ce nevoie am de-un somn!
- De ce le-a pictat așa aproape de șine? - N-am idee.
Mii de oameni trec pe acolo în fiecare zi.
Doar 20 de minute...
Desigur!
Desigur, vrea informații. Încearcă să comunice cu cei din lumea interlopă.
Orice s-a furat, el vrea înapoi.
E undeva aici, în cod.
Nu putem sparge ăsta fără Soo Lin Yao.
O, bun!
Doi oameni, care s-au întors din China, au fost uciși.
Iar ucigașul lor a lăsat mesaje scrise cu numerale Hang Zhou.
Soo Lin Yao e în pericol.
Acel cifru, era exact același model cu al celorlalți. Vrea s-o omoare și pe ea.
Uite, am încercat peste tot... prieteni, colegi. Nu știu unde s-a dus.
Adică, ar putea fi la mii de kilometri depărtare.
- la ce te uiți? - Mai spune-mi despre acele ceainice.
Vasele erau obsesia ei. Au nevoie urgentă să fie folosite.
Dacă se usucă, vor începe să crape.
Din câte se pare, trebuie să tot faci ceai în ele.
Ieri, doar unul dintre aceste vase strălucea. Acum, sunt două.
N-ai vrea și-un biscuit cu ăla?
Vechi de secole. Nu-l sparge!
Bună!
Ai văzut cifrul. Atunci, știi că vine după mine.
Ai fost deșteaptă să-l eviți până acum.
Trebuia să termin. Să termin treaba asta.
E doar o chestiune de timp. Știu că mă va găsi.
Cine e? L-ai mai întâlnit?
Când eram mică și ne aflam în China.
- Îi recunosc... semnătura. - Cifrul.
Doar el ar face asta... Zhi Zhu.
- Zhi Zhu? - Păianjenul.
- Știi semnul acesta? - Da, e semnul unui Tong.
Grup antic de crimă organizată cu rădăcini în China.
Fiecare soldat poartă semnul. Fiecare cărăuș al lor.
Cărăuș?
Adică, făceai contrabandă?
Aveam 15 ani. Părinții mei erau morți.
N-aveam cum să mă întrețin. Nicio șansă de supraviețuire de pe o zi pe alta...
decât să lucrez pentru șefi.
- Cine sunt ei? - Li se spune Lotusul Negru.
Până am ajuns la 16 ani...
am cărat mii de kilograme de droguri peste graniță, în Hong Kong.
M-am descurcat să las în urmă acel trai.
Am venit în Anglia. Mi-au oferit un serviciu, aici.
Totul era bine. O nouă viață.
- Și au venit să te caute. - Da.
Speram că, după cinci ani... poate m-au uitat.
Dar ei nu te lasă niciodată să pleci.
Într-o comunitate mică cum e a noastră... ei nu sunt niciodată prea departe.
A venit în apartamentul meu.
Mi-a cerut să-l ajut să dea de urma a ceva ce fusese furat.
- Și n-ai idee despre ce era vorba? - Am refuzat să-l ajut.
Deci, îl cunoșteai bine atunci, când trăiai în China?
O, da. E fratele meu.
Doi orfani...
Nu aveam de ales.
Puteam să lucrăm pentru Lotusul Negru, sau să murim de foame pe stradă, ca cerșetorii.
Fratele meu a devenit marioneta lor.
În mâinile celui căuia ei îi spun Shan. General în Lotusul Negru.
L-am refuzat pe fratele meu.
El spune că l-am trădat.
În ziua următoare, am venit la lucru, iar cifrul mă aștepta.
Poți descifra astea?
- Astea sunt numere. - Da, știu.
Aici, linia de peste ochii acestui om e numărul chinezesc 1.
Iar acesta e 15. Dar care-i codul?
Toți traficanții îl cunosc. E dintr-o carte.
E aici!
Zhi Zhu m-a găsit.
Nu, nu, Sherlock!
Sherlock, stai!
Vino! Intră! Intră!
Trebuie să mă duc să-l ajut. Zăvorăște ușile după mine.
Cu grijă!
Unele dintre craniile astea au peste 200.000 de ani. Ai un pic de respect!
Mulțumesc!
O, Doamne!
De câte crime e nevoie până vei începe să crezi că maniacul ăsta e undeva, acolo?
O fată tânără a fost împușcată în această noapte.
Asta înseamnă trei victime în trei zile. Ar trebui să-l cauți.
Brian Lukis și Eddie Van Coon lucrau pentru o bandă internațională de traficanți.
O bandă numită Lotusul Negru, care opera aici, în Londra, chiar sub nasul tău.
Poți dovedi asta?
- Ce părere ai? Porc sau paste? - O, tu erai!
Presupun că n-o să-l deranjeze pe Egon Ronay, nu-i așa? Aș rămâne la paste.
N-ai vrea să faci friptură de porc, nu dacă feliezi cadavre.
Tu ce iei?
Nu mănânc când lucrez. Digestia mă încetinește.
Deci, lucrezi aici în seara asta?
- Trebuie să examinez niște corpuri. - Niște?
- Eddie Van Coon și Brian Lukis. - Sunt pe lista mea.
- Ai putea să-i scoți pentru mine? - Păi... rapoartele lor au pleca deja.
- Ți-ai schimbat părul. - Ce?
- Stilul. De obicei, cărarea e pe mijloc. - Da, păi...
E bine. Te prinde mai bine așa.
Ne interesează doar picioarele.
- Picioarele? - Da.
Te deranjează dacă ne uităm un pic la ele?
Acum, Van Coon!
Deci...
Deci, fie acești doi oameni, întâmplător, au vizitat același salon de tatuaj în China
- Fie eu spun adevărul. - Ce vrei?
Vreau toate cărțile din apartamentul lui Lukis și cel al lui Van Coon.
Cărțile lor?
Nu doar o organizație criminală, e un cult.
Fratele ei a fost corupt de către unul dintre șefi.
- Soo Lin i-a spus numele. - Da, Shan. Generalul Shan.
Tot nu ne-am apropiat de a-l găsi.
Greșit! Avem aproape tot ceea ce avem nevoie să știm.
Ea ne-a dat aproape toate piesele lipsă.
De ce a trebuit să-și viziteze sora? De ce avea nevoie de experiența ei?
- Ea lucra la muzeu. Expert în antichități. - Exact!
- Desigur, înțeleg. - Antichități de valoare, John.
Relicve chinezești antice, procurate de pe piața neagră.
China este căminul a mii de comori ascunse după revoluția lui Mao.
Lotusul Negru le vinde.
- Verifică datele... - Uite...
John, "sosite din China acum patru zile". Anonim.
Vânzătorul nu-și dă numele.
"Două comori nedescoperite din est."
Una în valiza lui Lukis și una în cea a lui Van Coon.
"Antichități... vândute la licitație"
Uite, aici e alta. Sosită din China acum o lună.
Statuetă ceramică chinezească, vândută pentru 400.000 de lire.
Uite, o lună înainte de asta, pictură chinezească, jumătate de milion.
Toate, dintr-o sursă anonimă.
Le fură în China și, una câte una, le îndeasă în Marea Britanie.
Fiecare licitație coincide cu călătoriile lui Lukis sau ale lui Van Coon în China.
Deci, dacă unul dintre ei a devenit lacom când erau în China?
Dacă unul dintre ei a furat ceva?
De aceea a venit Zhi Zhu.
Scuze! Facem o colectă în scopuri caritabile, Sherlock?
- Ce? - E un tânăr afară cu niște lăzi cu cărți.
- Deci numerele sunt trimiteri. - La cărți.
- La anumite pagini și anumite anumite cuvinte din acele pagini.
Corect, deci... 15 și 1, asta-nseamnă?
Dă la pagina 15 și e primul cuvânt pe care-l citești.
- Bine, deci, care-i mesajul? - Depinde de carte.
Ăsta-i șmecheria cărții cu codul. Trebuie să fie una pe care o au amândoi.
Păi, bine. Asta n-ar trebui să ne ia prea mult, nu-i așa?
Am găsit astea la muzeu. E scrisul tău?
Ă... am sperat că Soo Lin le va putea descifra pentru noi.
Merci.
Ce altceva aș mai pot să fac? Ca să te ajut, adică.
Niște liniște, în acest moment, ar fi minunată.
Țigară...
Imagina...
Ne pare rău să lăsăm să aștepți, dar nu avem nimic până joia viitoare.
Asta durează un veac...
Scuzați!
Care-i rostul stabilirii unei întâlniri, dacă nu se pot ține de ea?
Ă... ce se întâmplă?
Doctorul acela nou pe care l-ai angajat, n-a mai bâzâit la interfon de-un veac.
Lasă-mă pe mine să mă duc să am o discuție.
- Mă scuzați! - Îmi pare rău!
John!
John?
Se pare că am terminat. Credeam că am mai mult de lucru.
- O, am făcut eu unul sau doi pentru tine. - Unu sau doi?
Ei bine, poate cinci sau șase.
- Regret, asta nu e tocmai deontologic. - Nu, nu prea.
- Am stat... până târziu... - O, sigur!
Oricum, la revedere!
Deci... ce-ai făcut de te-a ținut treaz atât de târziu?
Am luat parte la un fel de lansare de carte.
O, îi plac cărțile, nu-i așa... prietenei tale?
Nu, n-a fost o întâlnire.
- Bine. Adică, am... - Și nici nu am vreuna diseară.
O carte pe care oricine ar avea-o.
15, poziția 1.
Adaugă
nări
Eu
Trebuie să iau niște aer. Diseară ieșim.
- De fapt, am o întâlnire. - Ce?
Atunci când doi oameni care se plac ies ca să se distreze?
- Asta este ceea ce sugeram eu. - Ba nu, nu este. Sau cel puțin, așa sper.
- Unde o duci? - Ă... cinema.
Monoton, plictisitor, predictibil...
De ce nu încerci asta? În Londra pentru o singură noapte.
Merci, dar nu-ți cer ție sfaturi pentru o întâlnire...
Sunt ani de când nu m-a mai dus nimeni la circ.
Da, sigur... Un prieten mi-a recomandat, iar eu am sunat.
O! Dar ce sunt, un fel de companie de turism sau așa ceva?
Nu știu prea multe despre asta.
- Cred că sunt, probabil, din China. - Așa cred, da. E o coincidență...
E minunat, mulțumesc foarte mult!
Bună! Am două bilete rezervate pentru această seară.
- Pe ce nume? - Holmes.
- De fapt, am trei pe acest nume. - Nu, nu cred. Am rezervat numai două.
Am sunat apoi și am luat unul și pentru mine.
Eu sunt Sherlock.
- Bună! - Bună!
N-ai putut să mă lași să am o seară liberă!
Circul Dragonul Roșu, în Londra, pentru o zi. Se potrivește.
Tong a trimis un asasin în Anglia...
Deghizat în acrobat. Eu haide, Sherlock, ai grijă!
Căutăm un criminal care poate escalada, care se poate cățăra pe o frânghie.
Unde în altă parte poți găsi nivelul acesta de dexteritate?
Vizele de ieșire sunt o raritate în China. Au nevoie de un motiv bun să iasă din țară.
Tot ce am nevoie e să-mi arunc privirea în jur...
Bine. Tu faci asta, eu o duc pe Sarah la o halbă...
Am nevoie de ajutorul tău!
Mi-am propus vreo două chestii pentru seara asta.
Cum ar fi?
- Glumești? - Ce-i așa important?
Sherlock, sunt într-o întâlnire!
Ai de gând să urmărești un criminal, în timp ce eu încerc să...
Ce?
În timp ce eu încerc să mi-o pun cu Sarah.
- Hei... Gata? - Da.
Ai spus circ. Ăsta nu-i circ. Uită-te la mărimea acestei mulțimi.
- Sherlock, asta e... artă. - Ăsta nu-i serviciul lor de zi cu zi.
Scuze, am uitat, nu e circ, e o bandă internațională de traficanți.
Un act chinezesc clasic de evadare.
Arbaleta cu coardă sensibilă. Războinicul trebuie să scape înainte să tragă.
Crestează sacul de nisip, nisipul curge. Treptat, greutatea scade în favoarea bilei.
- Mulțumesc, Doamne! - Dumnezeule!
Doamnelor și domnilor...
de pe depărtatele maluri ale râului Yangtze...
vă prezentăm, pentru delectarea dvs...
ucigătoarea pasăre păianjen din China.
Ai văzut asta?
Măi să fie...
Te-am găsit!
Haide! Haide, să mergem!
Am trimis vreo două mașini. Vechea sală e complet goală.
Uite, am văzut semnul la circ. Tatuajul pe care l-am văzut...
pe cele două cadavre, semnul Tong.
Lukis și Van Coon făceau parte dintr-o operațiune de contrabandă.
Unul dintre ei a furat ceva din China. Ceva de valoare.
Circarii erau membrii ai bandei trimiși să recupereze.
Ce să recupereze?
- Nu știm. - Nu știți?
Dle Holmes, am făcut tot ce mi-ai cerut.
Lestrade... el consideră consultarea ta ca valorând ceva.
Am dat ordin pentru o razie. Te rog, spune-mi că am ceva cu care să mă justific.
Altceva decât chitanțele enorme pentru ore suplimentare.
- Vor fi înapoi în China până mâine. - Ba nu, nu vor pleca fără ceea ce căutau.
Trebuie să găsim o ascunzătoare. Un loc de întâlnire.
Undeva, în acest mesaj, trebuie să ne spună.
Păi, cred că ar trebui să vă las pe voi cu asta.
- Nu, nu trebuie să pleci! Rămâi! - Da, ar fi mai bine dacă ai pleca acum!
Glumește! Te rog să rămâi dacă-ți face plăcere.
Mi se întâmplă doar mie sau îi mai este cuiva foame?
O, Doamne!
Deci, asta faceți! Tu și John rezolvați enigme.
Detectiv Consultant!
- Ce-s mâzgălelile astea? - Sunt numere. Un dialect antic chinezesc.
O, corect. Păi, desigur, ar fi trebuit să știu asta.
Dnă Hudson, sunteți o comoară!
- Dacă era luni, aș fi mers la supermarket. - Mulțumesc! Mulțumesc!
- Deci, numerele astea sunt un cifru? - Exact.
- Și fiecare pereche de numere e un cuvânt? - De unde-ai știut asta?
Păi, două cuvinte au fost deja traduse. Aici!
John?
John, uită-te la asta!
Soo Lin la muzeu... începuse să traducă codul pentru noi.
Noi n-am observat.
- Nouă mil. - Asta înseamnă milioane?
Nouă milioane de lire. Pentru ce?
Trebuie să știm sfârșitul acestei propoziții.
Unde te duci?
La muzeu, camera de restaurare. Cu siguranță, ne-am holbat la ea.
- La ce? - Cartea, John! Cartea! Cheia cifrului!
Soo Lin a folosit-o să facă asta. Cât timp noi alegam prin galerie...
ea a început să traducă codul. Trebuie să fie pe biroul ei.
Taxi!
- Scuzați-mă, vă rog! - Da, mulțumesc!
O carte pe care ar avea-o oricine.
Vă rog, așteptați! Vă rog!
Ce vrea?
Hei, tu, ce faci?
- Un minut! - Dă-mi cartea înapoi!
Da. Nu, absolut.
Adică, o noapte liniștită acasă, e exact ceea ce a recomandat doctorul.
Adică, în general, ador să ies seara și să mă lupt cu câțiva gangsteri chinezi...
dar cât de mult poate cere o fată?
- Ă... ar trebui să comandăm? - Da.
Pagina 15, poziția 1...
Pagina 15, poziția 1.
Mort... îi amenințai că-i omori!
Ăsta-i primul cifru.
9... 0... 15...
ă... 15 și 36.
36... 39... 39...
39...
9...
"Nouă", "mil", "pentru"...
Frate, asta a fost rapid. Eu cobor.
Vrei să întind masa?
- Ă... mâncăm din cutie? - Da.
70...35...
Jad...
Jad.
Scuze că te-am reținut. Cât vrei?
- O ai? - Ce?
- Ai comoara? - Nu înțeleg.
"Nouă... mil... pentru... ac... jad"
"Vizuină... dragon... negru"
"Tramvai"
John! John, mi-am dat seama!
Cifrul, cartea. E "Londra de la A la Z" cea pe care o folosesc ei.
O carte e ca o grădină magică...
purtată în buzunar.
Proverb chinezesc, dle Holmes.
Nu sunt Sherlock Holmes.
Iartă-mă dacă nu te cred pe cuvânt.
Card de debit pe numele... S. Holmes.
Ia cardul meu.
Da, de fapt, nu-i al meu. Mi l-a împrumutat.
Și un cec de 5.000 de lire, emis pe numele Sherlock Holmes.
Da, mi l-a dat să am grijă de el.
Bilete la teatru, ridicate de către tine, pe numele de Holmes.
Da, bine...
- Pe ce nume? - Ă... Holmes.
Îmi dau seama cum pare asta. Dar nu sunt eu acela.
- Am auzit asta din gura ta. - Ce?
"Sunt Sherlock Holmes și lucrez mereu singur."
Pentru că nimeni nu poate intra în competiție cu intelectul meu uriaș.
Chiar am spus asta?
Bănuiesc că nu are rost să încerc să te conving că îl imitam.
Eu sunt Shan.
Tu ești... tu ești Shan?
De trei ori am încercat să te ucidem pe tine și pe partenerul tău, dle Holmes.
Ce-ți spune atunci când un asasin nu poate trage drept?
Îți spune că, de fapt, nu încearcă, cu adevărat.
Tramvai.
Acolo.
- Fără gloanțe oarbe, acum. - Bine.
Dacă vroiam să te omorâm, dle Holmes, am fi făcut-o până acum.
Vroiam doar să te facem curios.
- O ai? - Să am... ce?
- Comoara! - Nu știu despre ce vorbești.
Aș prefera să fiu sigură.
Orice în vest are un preț.
Iar prețul pentru viața ei - informația.
- Unde-i acul de păr? - Ce?
Acul împărătesei, evaluat la 9 milioane de lire.
Deja aveam un cumpărător în vest...
iar apoi, unul dintre oamenii noștri a devenit lacom, l-a luat...
l-a adus la Londra, iar tu, dle Holmes, l-ai tot căutat.
Te rog, te rog! Ascultă-mă! Nu sunt...
Nu sunt Sherlock Holmes. Trebuie să mă crezi!
N-am găsit, orice ar fi ceea ce cauți tu.
- Am nevoie de un voluntar din public. - Nu, te rog! Te rog!
A, mulțumesc, doamnă!
Da, te vei descurca bine.
Doamnelor și domnilor...
de pe depărtatul țărm al NW1...
vă prezentăm, pentru delectarea dvs...
drăguța însoțitoare a lui Sherlock Holmes într-o reprezentație ce sfidează moartea!
Te rog!
Ați mai văzut reprezentația înainte. Ce plictisitor pentru voi...
Știți cum se termină!
- Nu sunt Sherlock Holmes! - Nu te cred!
Ar trebui, să știi!
Sherlock Holmes nu e deloc ca el.
Cum m-ai descrie, John?
- Plin de resurse? Dinamic? Enigmatic? - Întârziat?
Acela e semi-automatic. Dacă tragi, glonțul va trece cu peste 1000 de m pe secundă.
Și?
Și... raza curburii acestor ziduri e de aproape patru metri.
Dacă ratezi, glonțul va ricoșa. Ar putea lovi pe oricine.
Ar putea chiar sări în așa fel încât să te lovească pe tine.
E-n regulă!
Vei fi bine. S-a terminat, acum.
Nu-ți face griji! Următoarea întâlnire nu va mai fi ca asta.
O să ne strecurăm ușor. Nu-i nevoie să ne menționezi în raport.
- Dle Holmes... - Îmi pun speranțele în tine, dle Inspector.
O carieră strălucitoare!
- Mă îndrept către ceea ce îmi arăți. - Exact.
Merci.
- Deci, 9, mil... - Milioane.
Milioane, da. 9, milioane, pentru, ac, jad, ascunzătoare, negru, tramvai.
O instrucțiune pentru toți agenții lor care operează în Londra.
Un mesaj. Ceea ce încercau ei să revendice.
- Ce, un ac de jad? - Valorează 9 milioane de lire.
Să fie adusă la tramvai, ascunzătoarea lor din Londra.
Stai un pic! Un ac de păr valorează 9 milioane de lire?
- Așa se pare. - De ce atât de mult?
Depinde al cui a fost.
Doi agenți care lucrau în Londra.
Călătoresc până la Dalian să facă trafic cu acele vase.
Unul dintre ei se servește cu ceva, un mic ac de păr.
Valorează 9 milioane. Eddie Van Coon era hoțul...
el a furat comoara, când a fost în China.
De unde știi că era Van Coon și nu Lukis?
- Nici măcar ucigașul nu a știut. - Din cauza săpunului.
- Amanda? - Ți-a adus un cadou.
- O, bună! - Un mic dar când s-a întors din China.
- De unde știi asta? - Nu erai doar secretara lui, nu-i așa?
- Cineva lansează zvonuri. - Nu.
- Atunci nu înțeleg de ce... - Săpun parfumat în apartamentul lui.
- La 300 ml. Sticla aproape goală. - Regret...
Nu cred că Eddie Van Coon era genul de tip care să-și cumpere săpun de mâini...
doar dacă nu cumva era o doamnă care venea pe la el.
Și e aceeași marcă cu crema aceea de mâini de pe biroul tău.
Uite, nu era ceva serios între noi...
S-a terminat într-o clipă, n-avea cum să dureze. Era șeful meu.
Ce s-a întâmplat? De ce i-ai pus capăt?
Am considerat că nu mă apreciază. Mă considera sigură.
Îmi trăgea clapa prea des.
Plănuiam să plecăm la sfârșit de săptămână, și, apoi, el dispărea.
Zbura în China, după o decizie de moment.
Și ți-a adus un cadou de peste graniță care să spună că-i pare rău.
Pot să-l văd o clipă?
Chiar a escaladat balconul?
Prinde o bârnă în dreptul ferestrei și toate problemele tale s-au terminat.
Merci.
A spus că l-a cumpărat de la piață.
O, nu cred că e adevărat. Cred că l-a șterpelit.
Da, așa era Eddie.
Nu-i știa valoarea, credea, doar, că ți se potrivește.
Cât valorează?
9 milioane de lire.
O, Doamne... O, Doamne!
9 milioane?
Vechi de peste 1.000 de ani și stătea pe noptiera ei în fiecare noapte.
Nu-i știa valoarea. Nu știa de ce îl urmăresc.
Ar fi trebuit să-i cumpere o pisică norocoasă.
- Te deranjează, nu-i așa? - Ce?
Că ea a scăpat. Generalul Shan.
Nu-i de ajuns că am prins cei doi acoliți ai ei.
Trebuie să fie o rețea imensă, John. Mii de agenți.
Tu și eu... abia am zgârâit un pic pe deasupra.
Ai spart codul, totuși, Sherlock.
Și poate că Dimmock îi poate urmări pe toți, acum că știe.
Nu. Nu, am spart codul acesta...
tot ceea ce au de făcut traficanții acum, e să aleagă altă carte.
Fără tine...
fără ajutorul tău...
n-am fi găsit pasajul în Londra.
Ai mulțumirile mele.
Recunoștința e lipsită de sens.
Este vorba doar de expectativa unor servicii viitoare.
Nu am anticipat...
Nu am știut că va veni acest om...
Acest Sherlock Holmes.
Iar acum, siguranța ta este compromisă.
Ei nu pot urmări asta până la mine.
Nu voi dezvălui identitatea ta.
Sunt sigur.
=ROSub-VTeamEN= =subtitrari-team.ro=
=ROVEN-SubTeam= rov_en@yahoo.com